П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 522/4961/26

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,
суддів Голуб В.А. та Осіпова Ю.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2026 року (суддя Науменко А.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 06.07.2026) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-
В С Т А Н О В И В:
27.03.2026 до Приморського районного суду м. Одеси надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до УПП в Одеській області ДПП, в якому позивачка просила суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 22.03.2026 серії ЕНА №6887521, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за порушення частини другої статті 122 КУпАП.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 травня 2026 року адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
На думку апелянтки, судом першої інстанції не було враховано та не досліджено наявні в матеріалах справи схеми організації дорожнього руху по вулиці Тираспольській в м. Одеса, отримані 13.04.2026 від Комунальної установи "Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ" Одеської міської ради, які є діючими, розробленими та затвердженими КУ "СМЕП" ОМР, і вони беззаперечно дають повні підстави для висновку про те, що при русі прямо по вулиці Тираспольській світловий покажчик повороту (за відсутності маневру повороту чи перестроювання) взагалі не підлягає увімкненню, оскільки рух незмінно прямий. Адже рух на цій ділянці дороги регулюється вимогами встановленого дорожнього знаку 5.16 "Напрямок руху по смугах", який показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них. Так, дорожній знак 5.16. "Напрямок руху по смугах", встановлений на вул. Тираспольскій, показує, що є 3 смуги руху, права дозволяє рух прямо та на право, середня - прямо, ліва смуга руху дозволяє рух ліворуч. Діючи згідно Правил дорожнього руху України дорожнього знаку 5.16 "Напрямки руху по смугах" позивачка, виконуючи вимоги, рухалася прямо по проїзній частині вулиці Тираспольської, не маючи наміру повертати на вул. Ніжинська та мала на меті продовжувати рух виключно прямо. Відповідно до п. 9.2.б. Правил дорожнього руху України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Ураховуючи, що смуга руху є прямою та згідно дорожнього знаку 5.16, дозволяє рух прямо та праворуч, позивачка не виконувала перестроювання, поворот та розворот і мала на меті здійснювати рух лише прямо, тим самим не порушувала і не могла порушити вимоги пункту 9.2.б. Правил дорожнього руху України.
Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження з повідомленням учасників справи відповідно до частини п`ятої статті 286 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 22.03.2026 інспектором УПП в Одеській області Дальничуком В.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6887521, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за порушення частини другої статті 122 КУпАП.
У постанові зазначено, що 22.03.2026 20:49 м. Одеса вул. Тираспольська 2, ОСОБА_1 , керуючи ТЗ, не подала сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушила п. 9.2 "б" ПДР.
Не погоджуючись із законністю зазначеної постанови, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з адміністративним позовом про її скасування.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що з`їзд із перехрестя, що має круговий рух, на обраний з`їзд у напрямку початку іншої дороги, є зміною напрямку руху, що вимагає завчасного подання відповідного попереджувального сигналу. Оскільки позивачка здійснила з`їзд із перехрестя на вулицю Тираспольську, вона була зобов`язана ввімкнути світловий покажчик повороту праворуч, що передбачено вимогами п. 9.2 "б" ПДР України.
Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступного.
Так, частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі – Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі – ПДР України).
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 9.2.б ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Пунктом 9.4. ПДР України встановлено, що подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.
Згідно до частини другої статті 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, 22.03.2026 м. Одеса вул. Тираспольська 2, ОСОБА_1 , керуючи ТЗ, не подала сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушила п. 9.2 "б" ПДР.
У цій справі сторонами визнається, що площа Тираспольська є місцем, де до вулиці Преображенська прилягають вилиці Ніжинська, Тираспольська та Святослава Караванського. На цьому перехресті організовано круговий рух.
Згідно наявної в матеріалах справи копії схеми організації дорожнього руху по вул. Тираспольська на ділянці від площі Тираспольської до вул. Новосельської в місті Одеса, КУ "СМЕП" ОМР за адресою м. Одеса вул. Тираспольська 2 (перед перехрещення з вул. Ніжинська) встановлено знак 5.16 "Напрямки руху по смугах" (а.с. 40-43).
Зазначений знак показує три смуги і дозволяє рух по смугам:
- із крайній правої поворот направо (на вул. Ніжинську) або прямо (на вул. Тираспольська);
- із середній рух прямо ( на вул. Тираспольська);
- з крайній лівої поворот наліво (круговий рух навколо центрального острівця площі Тираспольська).
Так, пунктом 8.1 ПДР визначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Пунктом 8.2-1 ПДР встановлено, що дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.
Підпунктом 8.4. "ґ" ПДР України визначено, що інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;
У силу вимог розділу 33 "Дорожні знаки" ПДР, дорожній знак 4.10 "Круговий рух" відноситься до наказових знаків. Знак вимагає об`їзду клумби (центрального острівця) в напрямку, вказаному стрілками на перехресті з круговим рухом.
За правилами пункту 14.6.6 ДСТУ 4100-2021 "Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування" знак 4.10 "Круговий рух" потрібно застосовувати, щоб дозволити рух транспортних засобів лише в зазначеному стрілками напрямку навколо центрального острівця, якщо організовано круговий рух транспортних засобів на перехресті (площі). Знак потрібно встановлювати на кожному в`їзді на перехрестя (площу) з рухом по колу.
Відповідно до абзаці глави 5 розділу 33 ПДР України інформаційно-вказівний знак 5.16 "Напрямки руху по смугах" показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.
Дія знаку 5.16 і 5.18 (напрямок руху по смузі), встановлених перед перехрестям, поширюється на все перехрестя, якщо наступні знаки 5.16 і 5.18, установлені на ньому, не дають інших вказівок.
Ураховуючи, що позивачка рухалася прямо в дії знаку 5.16 і напрямку руху не змінювала, колегія суддів дійшла висновку, що у неї не виникло обов`язку подавати сигнали світловими покажчиками повороту направо.
В іншому випадку це б свідчило про її намір здійснити поворот на вул. Ніжинську.
Ураховуючи, що позивачка продовжила рух прямо, в даному випадку підлягає застосування положення пункту 9.4. ПДР України, які імперативно забороняють подавати сигнал у разі, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.
Колегія суддів також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29 листопада 2018 року у справа №537/5071/16-а, що обов`язок вмикати світловий покажчик повороту виникає лише у випадку вчинення водієм маневрів, тобто перед початком руху, перестроюванням, поворотом праворуч чи ліворуч, розворотом, з`їздом з проїзної частини, рухом заднім ходом. Вказаний попереджувальний сигнал необхідний для інформування інших водіїв про зміну напрямку руху та надання їм можливості скоригувати свої дії (вибрати безпечну швидкість, перестроїтись в іншу смугу руху, тощо) з урахування відповідного маневру водія, який подає попереджувальний сигнал.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За такого правового регулювання колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем доведено вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, за яке останню було притягнуто до відповідальності оскаржуваною постановою.
Резюмуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не може бути визнано законним і обґрунтованим, оскільки суд не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, і не перевірив належним чином доводи позивачки.
Зазначене свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення та скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відтак апеляційна скарга позивачки підлягає задоволенню.

У разі скасування або зміни судового рішення у суду апеляційної інстанції виникає обов`язок здійснимий новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, та розподілити судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Питання розподілу судових витрат регламентоване статтею 139 КАС України, частина перша якої встановлює, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами сплачується судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №543/775/17 відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 (провадження № 21-1410а16), та зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України "Про судовий збір".
Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01 січня 2026 року становить 3328 грн.
Відтак, за подання позову до суду першої інстанції позивачці належало сплатити судовий збір у розмірі 665,60 грн (3328,00 грн х 0,2), а за подачу апеляційної скарги у цій справі 998,40 грн. (3328,00 грн х 0,2 х 1,5).
Таким чином позивачці підлягає відшкодуванню судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на суму 1664 грн (665,60 + 998,40).
Решта суми, сплаченої позивачкою за подання позовної заяви (1331,20 - 665,60) та за подання апеляційної скарги (1996,80 - 998,40), є надміру сплаченим судовим збором, який може бути повернуто за клопотанням особи, яка його сплатила, у порядку статті 7 Закону України "Про судовий збір".
Керуючись статтями 272, 286, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2026 року – скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 22.03.2026 серії ЕНА №6887521, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за порушення частини другої статті 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1664,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає відповідно до частини третьої статті 272 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя В.А.Голуб

Суддя Ю.В.Осіпов