ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 914/1301/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді Орищин Г.В.
суддів Галушко Н.А.
Желіка М.Б.,
секретар судового засідання Хом`як Х.А.
розглянув апеляційну скаргу Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
на рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2026 (повне рішення складено 06.03.2026, суддя Петрашко М.М.)
у справі № 914/1301/25
за позовом Шептицької міської ради
до відповідача Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Комунального підприємства "Центральний ринок" Шептицької міської ради
про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

За участю представників:
від позивача – не з`явився  
від відповідача – Мудрик І.В.
від третьої особи – не з`явився  

Господарський суд Львівської області у рішенні від 12.02.2026 ухвалив:- задоволити позов Шептицької міської ради; - визнати недійсним рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.03.2025 № 63/16-р/к у справі № 63/4-07-20-2025 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; - стягнути з Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 3 028,00 грн судового збору.
Не погодившись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2026 у справі № 914/1301/25 і прийняти нове рішення, згідно з яким відмовити в позові повністю.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 30.03.2026, склад колегії з розгляду справи № 914/1301/25 визначено: головуюча суддя Орищин Г.В., судді Галушко Н.А., Желік М.Б.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, поданою на рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2026 у цій справі.
28.04.2026 на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 914/1301/25.
Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд виходив із того, що Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України не довело наявності передбачених Законом України «Про захист економічної конкуренції» підстав для визнання дій Шептицької міської ради порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, а висновок про створення міською радою умов для вчинення порушення Комунальним підприємством «Червоноградський ринок» ґрунтувався на рішенні адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, яке постановою Верховного Суду було визнано недійсним у зв`язку з неправильним застосуванням Методики визначення монопольного (домінуючого) становища, неповним з`ясуванням обставин справи та недоведеністю встановлених висновків. З огляду на відсутність належних і достатніх доказів, суд визнав рішення Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України недійсним. Відповідач не погодився із вказаним рішенням місцевого господарського суду та оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема зазначив, що: 
- предметом спору є правомірність рішення Шептицької міської ради, яким директору Комунального підприємства «Червоноградський ринок» було надано повноваження самостійно встановлювати тарифи на послуги. Суд першої інстанції неправильно застосував положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки встановлення тарифів належить до власних повноважень виконавчих органів міської ради. Надання статутом комунального підприємства директору права самостійно встановлювати тарифи фактично усунуло виконавчий орган від здійснення передбачених законом повноважень, що суперечить принципу законності діяльності органів місцевого самоврядування;
- Закон України «Про захист економічної конкуренції» забороняє не лише фактичне сприяння порушенню конкурентного законодавства, а й саме створення умов для такого порушення. Прийняттям статуту, який надав директору комунального підприємства право самостійно встановлювати тарифи без належного контролю з боку власника, міська рада створила передумови для встановлення економічно необґрунтованих тарифів, що і стало підставою для кваліфікації її дій як порушення ст. 17 та п. 7 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції»;
- рішення Антимонопольного комітету України ґрунтується на встановлених обставинах, зокрема на тому, що 90% адміністративних витрат було включено до тарифу на оренду торговельних місць, що призвело до встановлення цін, які не могли б існувати за умов значної конкуренції. Саме відсутність належного контролю з боку міської ради за формуванням тарифів створила можливість для таких дій комунального підприємства, однак суд першої інстанції не надав належної оцінки цим доказам;
- суд фактично обмежився посиланням на постанову Верховного Суду у справі № 914/3115/24, хоча предметом тієї справи було оскарження рішення Антимонопольного комітету України щодо дій комунального підприємства та правильності визначення його монопольного становища. Натомість, у цій справі предметом спору є правомірність дій міської ради щодо створення умов для порушення конкурентного законодавства, тому наведені висновки Верховного Суду не можуть автоматично визначати результат розгляду цього спору.
Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, Шептицькою міською радою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона покликається, зокрема, на таке:
- повноваження виконавчих органів міської ради щодо встановлення тарифів стосуються комунальних, побутових, транспортних та інших послуг, визначених законом, але не поширюються на встановлення плати за оренду торговельних місць на ринку. Така плата виникає з господарських відносин між підприємством та орендарями, визначається відповідно до законодавства про ціни і ціноутворення та Правил торгівлі на ринках, які передбачають, що тарифи на послуги ринку встановлюються адміністрацією ринку. Відтак, висновок відповідача про обов`язок виконавчого комітету затверджувати такі тарифи є помилковим;
- рішення Антимонопольного комітету України ґрунтується на припущеннях, а не на належних і допустимих доказах. Відповідач не підтвердив, що надання комунальному підприємству повноважень самостійно визначати вартість своїх послуг фактично створило умови для порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Апеляційна скарга також не містить конкретизації, у чому саме полягає порушення ст. 17 Закону України «Про захист економічної конкуренції», обмежившись формальним посиланням на її зміст без належного зв`язку з встановленими обставинами справи;
- посилання суду на правові висновки Верховного Суду було здійснено з метою забезпечення єдності судової практики та не свідчить про формальний підхід до розгляду спору. Незгода відповідача з оцінкою доказів не є підставою для висновку про порушення процесуального закону.
Комунальним підприємством «Центральний ринок» Шептицької міської ради також подано відзив на апеляційну скаргу, в якому висловлено заперечення проти доводів апелянта, зокрема, з огляду на таке:
- сам по собі факт надання комунальному підприємству повноважень самостійно встановлювати тарифи на власні послуги не свідчить про створення органом місцевого самоврядування умов для порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Для застосування ст. 17 Закону України «Про захист економічної конкуренції» необхідною є наявність встановленого факту порушення з боку суб`єкта господарювання, який відповідно до закону може бути підтверджений лише рішенням органу Антимонопольного комітету України, прийнятим за результатами розгляду відповідної справи. Отже, доводи апеляційної скарги не підтверджують існування обов`язкових елементів складу порушення, передбаченого зазначеною нормою;
- обґрунтовуючи оскаржуване рішення, апелянт посилався на рішення Адміністративної колегії від 26.09.2024 № 63/103-р/к, яким було встановлено порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку комунального підприємства. Водночас, зазначене рішення визнано недійсним постановою Верховного Суду від 11.12.2025 у справі № 914/3115/24, у зв`язку з чим, факт порушення Комунальним підприємством законодавства про захист економічної конкуренції не є встановленим. За таких обставин, твердження відповідача про встановлення економічно необґрунтованих тарифів мають характер припущень. Саме тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав недоведеними обставини, покладені в основу рішення відповідача, та правомірно задовольнив позов.
Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.
В судове засідання з`явився представник відповідача, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази в сукупності з апеляційною скаргою та відзивами на неї, судова колегія встановила такі обставини:
Розпорядженням адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 23.01.2025 за № 63/20-рп/к у справі № 63/4-07-20-2025 розпочато розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за виявленими у діях Шептицької міської ради Львівської області ознаками порушення, передбаченого ст. 17 та п. 7 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а саме - вчинення органом місцевого самоврядування дій, що полягають у створенні умов суб`єктам господарювання для вчинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.
Вказаним розпорядженням проведення аналізу та збирання доказів у зазначеній справі доручено Четвертому відділу досліджень і розслідувань Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.
На виконання повноважень в межах розгляду справи відповідач листом від 23.01.2025 за № 63/02/595е направив на адресу Шептицької міської ради розпорядження адміністративної колегії від 23.01.2025 № 63/20-рп/к про початок розгляду справи. У відповідь, Шептицька міська рада надала Західному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України лист Державної регуляторної служби України від 19.11.2018 за № 11214/0/20-18 та лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05.01.2017 за № 3631-06/432-06, з яких вбачається, що розрахунок тарифів на послуги ринку здійснюється адміністрацією ринку, а рішення органів місцевого самоврядування щодо встановлення таких цін і тарифів мають прийматися з дотриманням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Зокрема, Державна регуляторна служба України зазначила, що рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 29.03.2018 за № 72 має регуляторний характер, а отже, під час його прийняття мали бути дотримані відповідні регуляторні процедури, передбачені законодавством.
Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, в свою чергу, вказало на втрату чинності нормативними актами, якими раніше регулювався порядок розрахунку орендної плати та цін на послуги ринків, і також наголосило на необхідності дотримання органами місцевого самоврядування вимог регуляторного законодавства.
Крім того, листом від 31.01.2025 № 63-02/833е відповідачем направлено на адресу Шептицької міської ради вимогу про надання інформації та копій документів.
У відповідь на зазначену вимогу, Шептицька міська рада листом від 10.02.2025 № 81.07-688/25/1-07.07 повідомила, що зміни до Статуту комунального підприємства «Червоноградський ринок» в частині повноважень підприємства самостійно затверджувати розміри тарифів на оренду торговельного місця та платні послуги не вносилися, а інші нормативні документи, які регулюють питання затвердження тарифів на послуги комунального підприємства, не приймалися.
Разом із зазначеним листом Шептицькою міською радою надано належним чином засвідчені копії рішень Червоноградської міської ради від 15.11.2018 № 1055, від 17.03.2022 № 1151 та від 12.12.2024 № 3136, якими затверджено Статут Комунального підприємства «Червоноградський ринок» у відповідних редакціях та здійснено його перейменування.
Зі змісту пункту 5.1.4 Статуту, затвердженого рішенням від 15.11.2018 № 1055, вбачається, що підприємство самостійно встановлює тарифи на оренду торговельних місць та платні послуги з врахуванням їх собівартості, ПДВ та планової рентабельності.
13.03.2025 листом №81.07-1392/25/1-07.07 Шептицька міська рада подала до Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України заперечення у справі №63/4-07-20-2025, в яких обґрунтовувала правомірність прийняття Статуту комунального підприємства «Червоноградський ринок» та відсутність у її діях порушення законодавства про захист економічної конкуренції. 
18.03.2025 адміністративною колегією Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення №63/16-р/к у справі №63/4-07-20-2025 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Зазначеним рішенням визнано, що дії Шептицької міської ради Львівської області, які полягали у прийнятті рішення від 15.11.2018 №1055 «Про затвердження Статуту комунального підприємства "Червоноградський ринок" в новій редакції», яким директору підприємства надано повноваження самостійно встановлювати тарифи на послуги, що надаються підприємством, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим ст. 17 та п. 7 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а саме є діями органу місцевого самоврядування, що полягають у створенні умов суб`єкту господарювання для вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Цим же рішенням Шептицьку міську раду зобов`язано у двомісячний строк припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, визначене пунктом 1 рішення.
27.03.2025 за вхідним № 2023/25 Шептицька міська рада отримала лист Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.03.2025 № 63-02/2464е, яким для виконання було надіслано витяг з рішення адміністративної колегії від 18.03.2025 №63/16-р/к. 
Не погодившись із зазначеним рішенням, Шептицька міська рада звернулася до господарського суду з позовом про визнання його недійсним.
Перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла до таких висновків:
Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про засади внутрішньої та зовнішньої політики», розвиток конкуренції є однією з основних засад внутрішньої політики в економічній сфері, оскільки вона підвищує ефективність економіки. 
Частиною 3 ст.42 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності, не допускає зловживань монопольним становищем, неправомірного обмеження конкуренції та недобросовісної конкуренції.
Держава підтримує конкуренцію як змагання між суб`єктами господарювання, що дозволяє здобувати економічні переваги завдяки власним досягненням. Внаслідок цього споживачі та суб`єкти господарювання отримують можливість вибору товарів і послуг, а окремі учасники ринку не можуть самостійно визначати умови їх реалізації (ст.1 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).
За приписами ст.3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", основним завданням Антимонопольного комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.
У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має, зокрема, такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єктів господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; здійснювати інші повноваження, передбачені законодавством про захист економічної конкуренції.
Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про захист економічної конкуренції», забороняються дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), що полягають у схиленні суб`єктів господарювання, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю до порушень законодавства про захист економічної конкуренції, створенні умов для вчинення таких порушень чи їх легітимації.
Згідно з підпунктом 2 пункту «а» статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію (у тому числі її виробництво, транспортування та постачання), тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, на інші комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на комунальні послуги, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), побутові, транспортні та інші послуги.
Регулювання відносин у сфері діяльності суб`єктів господарювання, які мають правовий статус ринків, здійснюється відповідно до Правил торгівлі на ринках, затверджених спільним наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації України від 26.02.2002 № 57/188/84/105, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 22.03.2002 за № 288/6576. Зазначені Правила визначають вимоги щодо функціонування створених в установленому порядку ринків усіх форм власності, організації оптового та роздрібного продажу на них сільськогосподарської продукції, продовольчих і непродовольчих товарів, худоби, тварин, кормів тощо, надання послуг, дотримання ветеринарних, санітарних, протипожежних вимог і правил безпеки праці на ринках, прав споживачів та вимог податкового законодавства (п. 1). Тарифи на послуги ринку, що пов`язані із забезпеченням діяльності ринкового господарства, установлюються адміністрацією ринку відповідно до чинного законодавства (п.19). Адміністрація ринку при наданні продавцям торговельних місць на визначений термін укладає з ними письмову угоду, в якій рекомендується зазначати термін дії угоди, асортимент (вид) товарів, що реалізуються, розташування торговельного місця, умови оренди торговельного місця, розмір та порядок оплати за оренду майна, перелік послуг, які надає ринок, та їх вартість (п.20).
В даному випадку предметом позову є визнання недійсним рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.03.2025 № 63/16-р/к, яким дії Шептицької міської ради визнано порушенням, передбаченим статтею 17 та пунктом 7 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Відтак, під час розгляду справи належить встановити, чи були у відповідача достатні правові та фактичні підстави для висновку про те, що дії міської ради щодо надання КП «Червоноградський ринок» повноважень самостійно встановлювати тарифи створили умови для вчинення Підприємством порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Колегія суддів зазначає, що сам факт прийняття міською радою рішення, яким затверджено статут комунального підприємства у відповідній редакції, не є достатнім для висновку про порушення статті 17 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Для кваліфікації відповідних дій за цією нормою необхідно встановити, що такі дії органу місцевого самоврядування об`єктивно полягали у створенні умов для вчинення суб`єктом господарювання порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а також належним чином обґрунтувати, у чому саме полягає такий зв`язок.
З матеріалів справи вбачається, що пунктом 5.1.4 Статуту Комунального підприємства «Червоноградський ринок», затвердженого рішенням Червоноградської міської ради від 15.11.2018 №1055, підприємству надано право самостійно встановлювати розміри тарифів на оренду торговельного місця та платні послуги виходячи із собівартості їх надання, з урахуванням податку на додану вартість та планової рентабельності.
Водночас, рішенням адміністративної колегії від 18.03.2025 № 63/16-р/к дії міської ради кваліфіковано саме як створення умов для вчинення КП «Червоноградський ринок» порушення законодавства про захист економічної конкуренції. В обґрунтування такого висновку відповідач послався, зокрема, на обставини, встановлені рішенням адміністративної колегії від 26.09.2024 № 63/103-р/к у справі № 63/4-02-26-2022, яким встановлено монопольне (домінуюче) становище КП «Червоноградський ринок» та визнано його дії щодо встановлення цін порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції», підставами для зміни або скасування рішення органів Антимонопольного комітету України є, зокрема, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведеність обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
За змістом статті 35 Закону України «Про захист економічної конкуренції», при розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Комітету збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень.
Отже, рішення органу АМКУ має містити належне фактичне та правове обґрунтування висновків про наявність конкретного складу порушення, а наведені в ньому обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами, дослідженими під час розгляду відповідної справи.
Постановою Верховного Суду від 11.12.2025 у справі № 914/3115/24 рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення АМК України від 26.09.2024 № 63/103-р/к визнано недійсним. Верховний Суд встановив, зокрема, некоректність визначення об`єкта аналізу, товару та товарних меж досліджуваного ринку, недотримання вимог п.5.1 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку при формуванні групи взаємозамінних товарів, а також неповне з`ясування обставин щодо наявності чи відсутності монопольного (домінуючого) становища, що є передумовою для встановлення факту зловживання таким становищем.
Наведені обставини підлягають оцінці в межах перевірки правомірності рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.03.2025 № 63/16-р/к, оскільки саме на них відповідач послався в обґрунтування висновку про те, що Шептицька міська рада, надавши КП «Червоноградський ринок» повноваження самостійно встановлювати тарифи, створила умови для вчинення Підприємством порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Колегія суддів звертає увагу, що у рішенні № 63/16-р/к відповідач фактично пов`язав створення міською радою умов для порушення з тим, що КП «Червоноградський ринок» використовувало своє монопольне становище та встановлювало ціни, які не могли б існувати за умов значної конкуренції. Зокрема, у пункті 33 рішення наведено висновок про використання підприємством монопольної влади та включення до вартості оренди 1 кв. м значної частини адміністративних витрат, а у пункті 36 зроблено висновок про те, що міська рада, надавши підприємству повноваження затверджувати тарифи та не здійснюючи належного контролю за їх складовими, створила умови для вчинення такого порушення.
Разом з тим, із наведеного не вбачається належного обґрунтування того, яким саме чином прийняття міською радою рішення від 15.11.2018 №1055 зумовило або об`єктивно створило можливість для встановлення КП «Червоноградський ринок» саме тих цін, які відповідач вважав антиконкурентними.
Сам по собі факт надання підприємству права самостійно встановлювати тарифи не свідчить безумовно про створення умов для порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Для такого висновку необхідним є встановлення зв`язку між наданим повноваженням і можливістю вчинення відповідного порушення, з врахуванням змісту наданого повноваження, порядку його реалізації, характеру відповідного ринку, способу формування тарифів та наявності чи відсутності інших механізмів контролю. Відповідачем належних доказів існування такого зв`язку не наведено.
При цьому, колегія суддів не погоджується з доводом апелянта в тій частині, в якій він фактично ототожнює повноваження виконавчих органів міської ради щодо встановлення тарифів, передбачені підпунктом 2 пункту «а» статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з обов`язком виконавчого комітету затверджувати будь-яку плату, що справляється комунальним підприємством.
Зі змісту наведених положень законодавства вбачається, що відповідні повноваження стосуються тарифів на визначені законом комунальні, побутові, транспортні та інші послуги. Водночас, пункт 19 Правил торгівлі на ринках прямо передбачає встановлення адміністрацією ринку тарифів на послуги ринку, пов`язані із забезпеченням діяльності ринкового господарства.
Апелянт не навів обґрунтування того, що плата за оренду торговельного місця, яка визначається адміністрацією ринку у відносинах із суб`єктами господарювання, у спірних правовідносинах за своїм характером є саме тим тарифом, який відповідно до підпункту 2 пункту «а» статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» підлягає обов`язковому встановленню виконавчим органом міської ради.
Отже, твердження скаржника про те, що надання КП Червоноградський ринок» відповідного повноваження усунуло виконавчий орган міської ради від реалізації його повноважень та, у зв`язку з цим, суперечить закону, не підтверджується матеріалами справи.
Посилання апелянта на принцип законності діяльності органів місцевого самоврядування також не спростовує зазначеного висновку. Застосування цього принципу не означає, що будь-яке відхилення від запропонованої відповідачем моделі організації діяльності комунального підприємства саме по собі утворює склад порушення конкурентного законодавства. В даному випадку, відповідач мав довести не лише відмінність визначеного Статутом механізму формування тарифів від того, який він вважає належним, а саме те, що така відмінність призвела до створення умов для конкретного порушення, передбаченого законодавством про захист економічної конкуренції.
Не погоджується колегія суддів і з доводом апеляційної скарги про те, що для застосування статті 17 Закону України «Про захист економічної конкуренції» достатньо самого факту створення органом місцевого самоврядування умов для можливого вчинення суб`єктом господарювання порушення.
Так, положення статті 17 Закону забороняють не лише схилення до порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а й створення умов для вчинення такого порушення. Водночас, сам по собі факт надання суб`єкту господарювання певних повноважень ще не свідчить про наявність такого порушення з боку органу місцевого самоврядування.
Для застосування статті 17 Закону необхідно встановити, які саме дії органу місцевого самоврядування створили умови для вчинення суб`єктом господарювання порушення, у чому полягають такі умови та яким чином вони пов`язані з можливістю вчинення відповідного порушення.
Як правильно зазначив місцевий господарський суд, у рішенні № 63/16-р/к АМК України таких обставин належним чином не встановлено та не доведено.
Щодо доводів апелянта про включення до тарифу на оренду торговельних місць 90% адміністративних витрат КП та витрат на оплату праці керівних та інших працівників підприємства, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення адміністративної колегії від 26.09.2024 № 63/103-р/к, на якому ґрунтуються відповідні висновки, визнано недійсним. Тому висновки, викладені в ньому щодо монопольного становища підприємства, його цінової поведінки та включення адміністративних витрат до тарифу, не можуть вважатися встановленими обставинами у цій справі без їх окремого підтвердження належними доказами.
Інших достатніх доказів того, що саме надання КП «Червоноградський ринок» повноважень щодо встановлення тарифів створило умови для встановлення економічно необґрунтованих або антиконкурентних цін, відповідач не надав.
Колегія суддів враховує, що господарський суд при розгляді спору про визнання недійсним рішення органу АМК України не підміняє та не повинен підміняти цей орган у здійсненні його спеціальних повноважень. Водночас, відповідно до статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» суд зобов`язаний перевірити, чи встановлені органом АМК України обставини підтверджені належними доказами, чи повно вони з`ясовані та чи відповідають висновки органу АМК України встановленим обставинам. 
Саме така перевірка і здійснена судом першої інстанції у цій справі. 
Доводи апелянта про те, що місцевий суд фактично перебрав на себе повноваження Антимонопольного комітету України, оцінюючи обставини, пов`язані з формуванням тарифів та становищем КП «Червоноградський ринок» на ринку, є необґрунтованими, оскільки суд не встановлював самостійно нових товарних чи територіальних меж ринку та не визначав на власний розсуд монопольне становище підприємства. Суд перевірив лише достатність доказів, покладених відповідачем в основу висновку про порушення міською радою статті 17 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Не свідчить про вихід суду за межі предмета спору і посилання на постанову Верховного Суду від 11.12.2025 у справі № 914/3115/24. Зазначене рішення було враховано виключно в частині оцінки доказів, на які послався відповідач у спірному рішенні, та не було покладено судом в основу висновку про автоматичну відсутність порушення з боку міської ради.
Доводи апелянта про те, що предмети спору у справах № 914/3115/24 та № 914/1301/25 не є однаковими, самі по собі є правильними, однак не спростовують висновків суду першої інстанції. Відмінність предметів спору означає необхідність самостійної оцінки дій міської ради, що, як зазначалося вище, і здійснено судом першої інстанції. Водночас, це не означає, що обставини, покладені відповідачем в основу спірного рішення та визнані недоведеними у справі № 914/3115/24, можуть без додаткової перевірки вважатися встановленими та підтверджувати порушення міською радою статті 17 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 17 наведеного Закону, необхідною передумовою відповідальності органу місцевого самоврядування є встановлення конкретних дій чи бездіяльності такого органу, які створили умови для відповідного порушення. У спірному рішенні відповідач фактично ототожнив надання підприємству права самостійно встановлювати тарифи із створенням таких умов, однак не навів достатнього обґрунтування того, чому саме надання такого права за змістом та наслідками становить створення умов для порушення конкурентного законодавства.
Сам факт можливості підприємства встановлювати ціни або тарифи самостійно не є тотожним факту їх антиконкурентного встановлення, так само як і надання відповідного повноваження не є безумовним доказом того, що орган місцевого самоврядування створив умови для зловживання монопольним становищем. Тому доводи відповідача в цій частині ґрунтуються на припущенні про можливість використання наданого повноваження всупереч вимогам конкурентного законодавства, однак самого по собі такого припущення недостатньо для висновку про вчинення міською радою порушення, передбаченого статтею 17 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до статті 19 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», Антимонопольний комітет України, його органи та посадові особи діють виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, здійснюючи повноваження щодо контролю за дотриманням конкурентного законодавства, орган АМК України повинен забезпечити належне встановлення обставин, які утворюють склад відповідного порушення. У цьому випадку відповідачем не доведено, що рішенням від 15.11.2018 №1055 міська рада створила такі умови для КП «Червоноградський ринок», які у встановленому законом розумінні сприяли вчиненню ним порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які підтверджують формування тарифів КП та включення до них адміністративних витрат, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дослідив наведені відповідачем обставини та надав їм правову оцінку. Незгода апелянта з такою оцінкою сама по собі не свідчить про порушення судом норм процесуального права.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини третьої статті 86 ГПК України суд надає оцінку кожному доказу окремо та їх сукупності, а також мотивує врахування або відхилення кожного доказу.
З огляду на наведене саме відповідач як орган, який прийняв оскаржуване рішення, мав довести правомірність зробленого ним висновку про наявність у діях міської ради ознак порушення, а не обмежуватися посиланням на сам факт надання підприємству повноважень щодо встановлення тарифів та на обставини, які стосуються його поведінки.
З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм чинного законодавства та встановлених обставин справи.
Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення.
Відповідно до ч.1 ст.2 ГПК України, завданням господарського судочинства є своєчасне вирішення спорів, а дотримання розумних строків розгляду справи є однією з основних засад судочинства незалежно від форми її розгляду.
Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження визначається з огляду на обставини справи з урахуванням, зокрема, її складності, поведінки учасників процесу та органів державної влади, а також значення предмета спору для заявника (рішення у справах «Савенкова проти України», «Папазова та інші проти України»).
Розумність строків залежить від об`єктивної необхідності для вчинення процесуальних дій і прийняття рішень із врахуванням зазначених критеріїв.
Відтак, судом апеляційної інстанції розглянуто апеляційну скаргу у розумний строк, тобто такий, що був об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи.
Витрати зі сплати судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні вимог апеляційної скарги Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України відмовити. 
Рішення Господарського суду Львівської області від 12.02.2026 у справі № 914/1301/25 залишити без змін. 
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 02.09.2026.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік