П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2026 року 	 	справа 280/11553/25	

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:
головуючий суддя Суховаров А.В. 
судді Ясенова Т.І., Головко О.В., 
розглянувши у письмовому провадженні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.04.2026 (суддя Калашник Ю.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про призначення пенсії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 29.12.2025 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду, в якому просить: визнати протиправними рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області №083850027622 від 17.10.2025 про відмову у призначенні та виплаті пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити призначення та виплату пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019, починаючи з 19.09.2025. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.04.2026 позов задоволений частково: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області №083850027622 від 17.10.2025 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019, починаючи з 19.09.2025; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Чернігівській області просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідний спеціальний стаж для призначення пенсії за вислугу років потрібно мати станом на 11.10.2017, а спеціальний стаж позивача на цю дату становить лише 14 років 08 місяців 12 днів, що є недостатнім. Також вказує, що рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019 не змінено норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема пункт 2-1 Прикінцевих положень. Крім того, зазначає, що відповідно до інформації в реєстрі застрахованих осіб позивач працює, а пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. Вважає, що суд не мав права зобов`язувати пенсійний орган призначити пенсію, оскільки це є дискреційними повноваженнями органів Пенсійного фонду України, і суд міг лише зобов`язати повторно розглянути заяву.
Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:
ОСОБА_1 10.10.2025 звернувся органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням ГУ ПФУ в Чернігівській області №083850027622 від 17.10.2025, прийнятим за принципом екстериторіальності, відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, обґрунтовуючи відсутністю необхідного спеціального стажу роботи 26 років 06 місяців станом на 11.10.2017 (наявний спеціальний стаж 14 років 08 місяців 12 днів), а також відсутності інформації про звільнення з посади, яка дає право на цей вид пенсії. Страховий стаж позивача визначено у розмірі 30 років 07 місяців 07 днів.
Відповідно до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Законом України №2148-VIII від 03.10.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», який набрав чинності 11.10.2017, розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено пунктом 2-1 наступного змісту: «Особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсія за вислугу років встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Відповідно до статті 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.
Пунктом «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, що діяла до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015, було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, — за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, — після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.
Надалі підвищено загальний стаж до 30 років, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктом «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015.
Рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015. Зазначені норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення - з 04.06.2019.
Таким чином, починаючи з 05.06.2019 положення пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» діють у первісній редакції, чинній до внесення змін Законами №213-VIII та №911-VIII, тобто для чоловіків — після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.
Щодо доводів ГУ ПФУ в Чернігівській області про те, що необхідний спеціальний стаж для призначення пенсії за вислугу років потрібно мати станом на 11.10.2017, а спеціальний стаж позивача на цю дату становить лише 14 років 08 місяців 12 днів, що є недостатнім для вимоги 26 років 6 місяців, колегія суддів зазначає наступне.
Пункт 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017 (11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначена норма містить відсилання до статті 55 цього Закону, яка визначає необхідний стаж для призначення пенсії за вислугу років.
Оскільки рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019 визнано неконституційними зміни, внесені до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Законами №213-VIII та №911-VIII, якими було підвищено вимоги до загального стажу (з 25 до 30 років для чоловіків), то при визначенні необхідного стажу станом на 11.10.2017 слід застосовувати пункт «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у первісній редакції, тобто для чоловіків — загальний стаж не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.
Верховний Суд у постанові від 06.11.2023 у справі №240/24/21 дійшов висновку, що обмеження пунктом 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017, для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.
Як встановлено судом, страховий стаж позивача становить 30 років 07 місяців 07 днів, спеціальний стаж - 14 років 08 місяців 12 днів, позивач досяг 55-річного віку. Отже, позивач відповідає вимогам пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у первісній редакції: досяг 55 років, має загальний стаж роботи понад 25 років та спеціальний стаж понад 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.
Щодо доводів апелянта про те, що відповідно до пункту 2.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії, а позивач продовжує працювати, колегія суддів зазначає, що останнім місцем роботи позивача, яка давала право на пенсію за вислугу років, була посада оглядача-ремонтника вагонів п`ятого розряду пункту технологічного обслуговування вагонів Запоріжжя-2 структурного підрозділу «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», з якої позивач звільнений 15.07.2022. Після цього позивач працював на посадах, робота на яких не дає права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
Таким чином, умова щодо залишення роботи, яка дає право на пенсію за вислугу років, позивачем виконана, а те, що він продовжує працювати на іншій роботі, яка не дає права на пенсію за вислугу років, не є перешкодою для призначення такої пенсії.
Щодо доводів апелянта про те, що суд не мав права зобов`язувати пенсійний орган призначити пенсію, оскільки це є дискреційними повноваженнями, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У даному випадку позивач відповідає всім умовам, визначеним законом для призначення пенсії за вислугу років: досяг 55-річного віку, має необхідний загальний стаж роботи (понад 25 років) та спеціальний стаж (понад 12 років 6 місяців), звільнений з роботи, яка дає право на пенсію за вислугу років. За таких обставин у пенсійного органу відсутня дискреція щодо прийняття рішення про призначення пенсії, оскільки за наявності всіх передбачених законом умов орган зобов`язаний призначити пенсію. Відтак, зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 06.11.2023 у справі №240/24/21, відповідно до якої у випадку, коли особа відповідає всім умовам для призначення пенсії за вислугу років, суд має право зобов`язати пенсійний орган призначити таку пенсію.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області №083850027622 від 17.10.2025 про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років та про наявність підстав для зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019, починаючи з 19.09.2025.
З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.04.2026 – без змін.

Постанова набирає законної сили з 16.07.2026 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя А.В. Суховаров 

судді Т.І. Ясенова 

судді О.В. Головко