ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА 
справа № 753/9987/26
провадження № 1-кп/753/1723/26
В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2026 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді    ОСОБА_1 ,
при секретарі     ОСОБА_2 ,
за участю прокурора    ОСОБА_3 ,
потерпілої     ОСОБА_4 ,
захисника     ОСОБА_5 ,
обвинуваченого    ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12026100020000220 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівка Донецької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого ТОВ «Нова Пошта» відділення поштового зв`язку №300 на посаді приймальник-відправник, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 , 23.12.2025 року близько о 21 год. 40 хв., керуючи технічно справним ТЗ «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом по вул. Вереснева №3-В в напрямку від вул. Горбунова до вул. Приколійна у Дарницькому районі м. Києва, допустив порушення вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_6 , виразилось в тому, що він, керуючи вищевказаним транспортним засобом, рухаючись заднім ходом по вул. Вереснева №3-В в напрямку від вул. Горбунова до вул. Приколійна у м. Києві, проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, в напрямку виїзду з паркувального майданчику, не забезпечивши безпечний рух та не звернувшись за допомогою до інших осіб, ОСОБА_6 , вчинив наїзд задньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в цей час рухалась пішки та була обернена правою стороною тулуба до задньої частини вищевказаного транспортного засобу. Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_4 отримала тяжке тілесне ушкодження.
Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія ТЗ «ВАЗ 21104», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вимогам пункту 10.9 ПДР України. Таким чином у водія ОСОБА_6 була технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог вказаного пункту.
Порушення вказаного пункту Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння пішоходу ОСОБА_4 тяжкого тілесного ушкодження, яке виразилось у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: лінійний перелом тім`яної кістки ліворуч, соскоподібного відростку лівої скроневої кістки, забій головного мозку з формуванням гострих субдуральних та субарахноїдальних нашарувань над правою гемісферою та геморагічного забою правої скроневої частки, забійна рана лівої потилично-скроневої ділянки, гемотимпанум (наявність крові в барабанній порожнині ліворуч).
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину за обставин, встановлених в мотивувальній частині вироку, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Пояснив, що 23 грудня 2025 року близько 21:40, після повної робочої зміни, він біля Нової пошти, рухаючись заднім ходом на парковіці, відчув поштовх. Вийшовши, він побачив, що за автомобілем лежить жінка. Він підняв її, жінка відмовлялась від виклику швидкої допомоги та хотіла піти, але він наздогнав її та наполіг на тому, щоби відвезти її додому. Коли вони під`їхали до місця проживання потерпілої, то подзвонили її доньці, все ж таки викликали швидку допомогу, та потерпілу було госпіталізовано. Просив врахувати, що він надавав допомогу потерпілій, вибачався за скоєне, а також те, що його робота пов`язана з необхідністю керувати транспортними засобами, крім того, за необхідності він підвозить потерпілу. Також він добровільно відшкодував потерпілій 200000 грн. в рахунок відшкодування шкоди.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений нею опікується, відшкодував шкоду, цікавиться станом здоров`я, допомагає з перевозками. Просила не позбавляти обвинуваченого волі та права керування. Вказала, що обвинувачений проявив себе з гарної сторони.
За відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників судового провадження, які не оспорювали фактичні обставини справи, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежившись в судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України поясненнями обвинуваченого та потерпілої, вважає доведеною винність ОСОБА_6  у тому що він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій тяжке тілесне ушкодження, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.
Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд виходить з положень ст. 50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Також, відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним» («Бакланов проти Росії» рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» рішення від 24 березня 2005 року). У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Так, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжкого, характер та ступінь суспільної небезпеки, фактичні обставини справи, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав, вибачився перед потерпілою, висловив готовність і в подальшому надавати всю необхідну допомогу останній.
Судом також враховуються дані про особу обвинуваченого, наявність позитивної характеристики з місця роботи, те, що останній на спеціальних обліках не перебуває, має місце реєстрації та постійне місце проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше, працює.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття та відшкодування шкоди потерпілому. Крім того, на підставі ч. 2 ст. 66 КК України суд вважає за можливе визнати обставиною, що пом`якшує покарання, не зазначену в частині першій цієї статті - вибачення перед потерпілою.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З огляду на викладене, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень, є призначення покарання у виді позбавлення волі в межах, встановлених для даного виду покарання санкцією частини статті.
При цьому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, обставин його скоєння, поведінку після вчиненого, з огляду на особу винного, наявності по справі декількох обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, приймаючи до уваги відношення обвинуваченого до вчиненого, та думку прокурора і потерпілої, які вважали можливим, що обвинувачений зможе довести своє виправлення без реального позбавленого волі, суд приходить до висновку про звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку та покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На тверде переконання суду, призначення покарання без звільнення від його відбування з випробуванням, вказуватиме, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочини, воно сприймалося би, як грубо непропорційне, і як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, свідчило би про жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції.
Також, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, дані щодо особи винного, з огляду на те, що в судовому засіданні було підтверджено, що джерело доходів обвинуваченого пов`язано з правом керування транспортними засобами, крім того, продовжуючи ОСОБА_6 зможе продовжити надавати необхідну допомогу потерпілій, а також приймаючи до уваги позицію прокурора та потерпілої, які просили не позбавляти обвинуваченого права керуваня, суд вважає за можливе не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.
Речові докази відсутні.
Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Визнати  ОСОБА_6  винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України  ОСОБА_6  звільнити від призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
Покласти на  ОСОБА_6  обов`язки відповідно до ст. 76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з  ОСОБА_6  на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 3565 грн. 60 коп.
Арешт на автомобіль «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , накладений ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.02.2026 року, - скасувати.
Вирок суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення через Дарницький районний суд м. Києва з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя