ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року | Справа №160/10453/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якій позивач просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 046850017401 від 13.01.2026 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області переглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 06.01.2026, з урахуванням спірних періодів роботи згідно з архівною довідкою про нарахування суми заробітної плати № Л-21 від 27.11.2025 з 01.01.1998 до 31.12.1999, та трудовою книжкою НОМЕР_1 з 14.01.1998 до 14.11.1999.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком, поданої 06.01.2026 до територіального органу Пенсійного фонду України, 13.01.2026 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було прийнято рішення № 046850017401 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки періоди роботи позивача підтверджуються поданими разом із заявою документами. Неналежне оформлення записів у трудовій книжці позивача не може бути підставою для незарахування періодів її роботи, зазначених у рішенні, до страхового стажу. 
Ухвалою суду від 28.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
Копія ухвали про відкриття провадження у справі вважається врученою відповідачу 29.04.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. 
Станом на час розгляду справи відзив не надійшов. Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 
Зважаючи на те, що відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву відповідач не скористався, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06.01.2026 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України Рівненській області № 046850017401 від 13.01.2026 було відмовлено у призначенні позивачу пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу від 22 до 32 років. У рішенні зазначено, що вік заявниці на дату звернення – 63 роки 02 місяці 23 дні, страховий стаж становить 21 рік 7 місяців 26 днів, необхідний страховий стаж – 29 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років. До загального страхового стажу не зараховано періоди роботи: згідно з архівною довідкою про нараховані суми заробітної плати № Л-21 від 27.11.2025 з 01.01.1998 до 31.12.1999, оскільки довідка містить неповну інформацію про прізвище, ім`я, по батькові, що не відповідає даним паспорта; відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 з 14.01.1988 до 14.11.1999, оскільки запис про припинення трудових відносин (звільнення) не завірено печаткою підприємства.
Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 містить, зокрема, такі записи про періоди її роботи:
запис № 11 – 05.06.1995 прийнята у члени КСП «Рассвет» Солонянського району Дніпропетровської області та направлена на роботу в автогараж диспетчером; 
запис № 12 – 05.01.1998 звільнена з членів КСП «Рассвет» у зв`язку з переведенням у ТОВ «Світанок» за п. 5 ст. 36 КЗпП України;
запис № 13 – 14.01.1998 прийнята на роботу у ТОВ «Світанок» за переведенням комірником;
запис № 14 – 14.11.1999 звільнена за переведенням в АТЗТ «Урожай» за п. 5 ст. 36 КЗпП України;
запис № 15 – 15.11.1999 прийнята на роботу в АТЗТ «Урожай» за переведенням комірником.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законі України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 встановлено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.
13.10.2025 позивач досягла віку 63 роки, 06.01.2026 звернулася за призначенням пенсії.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Наведене кореспондується положенням ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Пунктом «а» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За змістом статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Абз. 1 п. 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення страхового стажу.
З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58 від 29.07.1993), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.
За приписами пункту 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п. 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 для підтвердження її страхового стажу за період з 14.01.1998 до 14.11.1999 достатньо, оскільки у трудовій книжці зазначено період роботи позивача, містяться відомості про дати і номери наказів, на підставі яких внесено записи про прийняття на роботу та звільнення, запис про звільнення засвідчено підписом начальника відділу кадрів. Записи №№ 12-15 узгоджуються між собою за датами та змістом. 
Вказаний період не було зараховано до страхового стажу позивача у зв`язку з тим, що запис про звільнення не завірено печаткою підприємства.
Відповідач не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, і право на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що трудова книжка серії НОМЕР_1 містить неправдиві або недостовірні відомості щодо періодів трудової діяльності позивача з 14.01.1998 до 14.11.1999, тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні вказаного періоду до страхового стажу, що враховується при призначенні пенсії. Визначальним є саме підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не формальні неточності у документах.
Отже, наявні підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 14.01.1998 до 14.11.1999, який підтверджуються записами у її трудовій книжці. 
На підтвердження вказаного періоду роботи позивача разом із заявою про призначення пенсії було видано архівну довідку Архівної установи «Трудовий архів» Солодянської селищної ради Дніпропетровської області № Л-21 від 27.11.2025, згідно з якою за документами архівного фонду «Колгосп «Рассвет» (Колгосп «Прогрес», ТОВ «Світанок», ВСК «Урожай, ЧП «Едмунд») у книгах обліку розрахунків з оплати праці з колгоспниками значиться « ОСОБА_2 » (так у документах), працювала з 1998 року до 1999 рік, квількість вироблених трудоднів, трудова участь у колгоспному виробництві: 1998 рік – вироблено 305 люд. днів, зароблено грошей - 936,04, 1999 рік – вироблено 311 люд. днів, зароблено грошей – 899,10.
Однак, відповідач не врахував таку довідку у зв`язку з тим, що довідка містить неповну інформацію про прізвище, ім`я, по батькові. 
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 09.04.2026 № 0462-26-08949 у 1-4 кварталах 1998 року та 1-3 кварталах 1999 року ОСОБА_3 отримувала дохід за основним місцем роботи – у ТОВ «Світанок». 
Отже, відомості в архівній довідці № Л-21 від 27.11.2025 щодо роботи позивача у ТОВ «Світанок» узгоджуються із записами у трудовій книжці позивача та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору.
Протиправно не зарахувавши період роботи позивача з 14.01.1998 до 14.11.1999 до її страхового стажу, відповідач передчасно дійшов висновку про відсутність необхідного страхового стажу у позивача та відмовив у призначенні пенсії за віком. Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 046850017401 від 13.01.2026.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним оскаржуваного рішення.
Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача.
Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача зарахувати період роботи позивача з 14.01.1998 до 14.11.1999 до її страхового стажу, повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 06.01.2026, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
З системного аналізу матеріалів справи, наведених норм законодавства, з урахуванням висновків Верховного Суду суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з виходом за межі позовних вимог у частині обрання способу захисту порушеного права позивача.
Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 1331,20 грн, що підтверджується квитанцією № 8 від 20.04.2026.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню понесені позивачем витрати зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 90, 139, 243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 046850017401 від 13.01.2026 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області:
зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 14.01.1998 до 14.11.1999;
повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 06.01.2026 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, місцезнаходження: 33028, м. Рівне, вул. О. Борисенка, буд. 7, код ЄДРПОУ 21084076.
Повний текст рішення складено 11.09.2026.

Суддя В.В. Рянська