ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 липня 2026 року справа №200/2670/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року у справі № 200/2670/25 (головуючий І інстанції Чекменьов Г.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через представника Самохвалова С.В. звернулась до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність стосовно не нарахування та невиплати компенсації за несвоєчасно виплачену грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2014 рік у кількості 30 днів та додаткової відпустки за 2014 рік у кількості 12 днів; зобов`язати нарахувати та сплатити компенсацію за несвоєчасно виплачену грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2014 рік у кількості 30 днів та додаткової відпустки за 2014 рік у кількості 12 днів, починаючи з 07 листопада 2015 року по день фактичної виплати відповідачем грошової компенсації за невикористані дні цих відпусток.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що на виконання рішення суду отримала грошову компенсацію за невикористані відпустки, проте відповідачем до розрахунку не включено компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Позивач зазначає, що має законне право на зазначену компенсацію, на підставі чого просила задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року у справі № 200/2670/25 позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області стосовно не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасно виплачену грошову компенсацію за невикористані дні відпусток за 2014 рік. Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасно виплачену грошову компенсацію невикористаних відпусток при звільненні в сумі 10152,95 грн. з 07 листопада 2015 року по 31 травня 2025 року.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обґрунтовано відзив на позовну заяву. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Позивач – ОСОБА_1 , проходила службу в органах внутрішніх справ з 17.03.1997 по 06.11.2015, та з 07.11.2015 по 31.07.2023 у Головному Національної поліції в Донецькій області. 
Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 27.07.2023 № 36 о/с дск ОСОБА_1 було звільнено за п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу – за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) з 31.07.2023.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.12.2024 у справі № 160/22030/24 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ МВС України в Донецькій області, а саме:
визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 у день звільнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки 2022 роки у кількості 30 днів, додаткової відпустки за 2022 рік у кількості 4 дні, додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2019 та за 2022 рік у кількості 14 днів на рік;
зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки 2022 роки у кількості 30 днів, додаткової відпустки за 2022 рік у кількості 4 дні, додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2019 роки та 2022 рік у кількості 14 днів на рік;
визнано протиправною бездіяльність Головного управління МВС в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 у день звільнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки 2014 рік у кількості 30 днів, додаткової відпустки за 2014 рік у кількості 12 днів;
зобов`язано Головне управління МВС в Донецькій області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки 2014 рік у кількості 30 днів, додаткової відпустки за 2014 рік у кількості 12 днів.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року змінено резолютивну частину рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі № 160/22030/24 доповнити абзацом шостим наступного змісту “Стягнути з Головного управління Національної поліції України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за шестимісячний період з 01.08.2023р. по 01.02.2024р. включно у сумі 215 750 (двісті п`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят ) грн. 08 коп.”.
На виконання рішення суду від 18.12.2024 у справі № 160/22030/24 на картковий рахунок позивача зараховано кошти 31.05.2025 в сумі 10152,95 грн компенсація за невикористані дні відпустки.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції дійшов таких висновків.
Статтею 43 Конституції України передбачено право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом.
Згідно з статтею 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Згідно з частинами другою та третьою статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Згідно зі статтями 1- 3 Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” (далі - Закон № 2050-III), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:- пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); 
соціальні виплати; 
стипендії; 
заробітна плата (грошове забезпечення) сума індексації грошових доходів громадян; 
суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника. 
Згідно зі статтею 3 Закону № 2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). 
Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України “Про відпустки” № 504/96-ВР від 15.11.1996, заробітна плата працівникам за весь час відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено законодавством, трудовим або колективним договором. Оскільки оплата відпустки є заробітною платою працівника, до заробітної плати так саме належить і грошова компенсація за невикористані дні відпустки.
Отже, підставою для здійснення компенсації втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) наявність доходу; 2) порушення встановлених строків його виплати (як з вини, так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходу один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).
Верховний Суд у постанові від 04.04.2023р. (справа № 640/8348/21) дійшов висновку, що поняття “оплата праці” і “заробітна плата”, які використовуються у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір у цій справі в частині вимог стосується ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, на яку працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством (є належною працівнику заробітною платою). Це означає, що грошова компенсація за невикористані дні відпустки належить до заробітної плати (грошового забезпечення), тобто до переліку виплат, визначених Законом № 2050-III.
З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ, Кабінет Міністрів України 21.02.2001 прийняв постанову № 159, якою затвердив Порядок № 159.
Порядок № 159 поширює свою дію на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року (пункт 2 Порядку № 159). Компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.
Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.
При вирішенні цього спору суд враховує узагальнену правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 29.04.2021 у справі 240/6583/20 такого змісту:
“…Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення”.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 30 вересня 2020 року у справі № 2-а-1/11, від 31 серпня 2021 року у справі № 264/6796/16-а та ряду інших.
Судом встановлено, що остаточна виплата позивачу доходу у вигляді компенсації за невикористані дні відпустки за 2014 рік в сумі 10152,95 грн, відбулась лише 31.05.2025.
При цьому Закон № 2050-ІІІ та Порядок № 159 не пов`язують проведення такої компенсації із обов`язком особи звернутися із заявою про її виплату.
Тому позивач має право на виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.
Несвоєчасна виплата компенсації за невикористані дні відпустки відбулась у зв`язку з протиправною невиплатою позивачеві при звільненні грошового забезпечення (компенсації невикористаної відпустки), що встановлено судовим рішенням, тобто з вини органу, що призначає і виплачує грошове забезпечення, а тому позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків її виплати. При цьому, компенсація, передбачена Законом України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати”, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (грошового забезпечення), а не порушення строків виконання рішення. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року у справі № 200/2670/25 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2025 року у справі № 200/2670/25 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 09 липня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін 

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко