ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6178/26 Справа № 215/8901/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дудіков А. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року м. Кривий Ріг 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді – Бондар Я.М.,
суддів – Акуленка В.В., Остапенко В.О.
секретар судового засідання Лідовська А.А., 
сторони:
позивач – Моторне (транспортне) страхове бюро України,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сторчеус Геннадій Миколайович, на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2026 року, ухвалене суддею Дудіковим А.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 12 березня 2026 року,
ВСТАНОВИВ

У листопаді 2025 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат за регламентною виплатою.
Позовна заява обґрунтована тим, що 16.01.2025 року о 00 год. 00 хв. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на перехресті вул. С. Колачевського та вул. С. Петлюри, мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю автомобіля «МERCEDES-BENZ» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 (власник авто ОСОБА_3 ) та автомобіля «BMW» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який є відповідачем за цим позовом та особою відповідальною за шкоду заподіяну в результаті ДТП відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України. 
Дані обставини ДТП відображені у постанові Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.04.2025 року по справі №215/1021/25, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до відповідальності. Зокрема, в результаті ДТП автомобіль «MERCEDES-BENZ» реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 отримав пошкодження, а його власник ОСОБА_3 зазнав матеріальних збитків. На час скоєння вказаного ДТП транспортний засіб «BMW» реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , яким керував відповідач, не був забезпечений чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Про це свідчить відсутність інформації щодо страхування вказаного транспортного засобу в єдиній централізованій базі даних МТСБУ. Заподіяна шкода, яка виникла внаслідок ДТП, не була відшкодована відповідачем потерпілій особі.
Транспортний засіб «MERCEDES-BENZ» реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 на час ДТП був забезпечений полісом №224647661.
Керуючись нормами п. 1 ч.1 ст. 43 Закону в редакції, яка діяла на момент ДТП, та у межах страхової суми, що була чинною на день настання події, МТСБУ 16.06.2025 року здійснило виплату відшкодування довіреній особі потерпілого в розмірі 152 435,06 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №19779 від «16» червня 2025 р. (за шкоду заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу).
Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ суму витрат сплаченого відшкодування в розмірі 152 435,06 грн., суму витрат на встановлення розміру заподіяної шкоди в розмірі 3 235,44 грн. та судові витрати в сумі 3 028,00 грн.
Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2026 року позов МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат за регламентною виплатою задоволений.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ 152 435, 06 грн витрат сплаченого відшкодування, 3 235,44 грн витрат на встановлення розміру заподіяної шкоди та 3 028 грн судового збору.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сторчеус Г.М., посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви МТСБУ до ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було взято до увагипозицію Конституційного суду України, викладену в рішенні від 23.12.2014 року у справі №1-6/2014 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зі змінами. У вказаному рішенні Конституційний суд України зазначив, що у даному Законі передбачено особливості його застосування у випадках заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортних пригод, винуватцями яких є окремі категорії громадян, та обов`язкові умови, за наявності яких певні категорії фізичних осіб вважаються такими, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, а Моторне бюро, відповідно, зобов`язане відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілих. 
Для учасників бойових дій та інвалідів війни, що визначені законом, інвалідів I групи умовою їх страхування є особисте керування належними їм транспортними засобами, а для інвалідів I групи - також і керування належними їм транспортними засобами іншою особою в їх присутності. Отже, особи, наведені у пункті 13.1 статті 13 Закону, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а потерпілі особи мають право на відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені у цьому пункті особи, за рахунок коштів Моторного бюро із фонду захисту потерпілих. 
Громадяни України, які є учасниками війни, інвалідами II групи, особами, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеними до I або II категорії, а також пенсіонерами, мають право на зменшення розміру страхового платежу на 50 відсотків у разі дотримання ними обов`язкових умов - особистого керування транспортним засобом з визначеним робочим об`ємом двигуна без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу та належності їм забезпеченого транспортного засобу на праві власності (пункт 13.2 статті 13 Закону № 1961). 
Посилається, що аналіз положень статті 13 Закону № 1961 вказує на те, що однією з обов`язкових умов відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є особи, зазначені в пункті 13.2, є керування транспортним засобом, який належить особам на праві власності, тоді як для осіб, наведених у пункті 13.1 вказаної статті, такою умовою є керування транспортним засобом, який належить учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі. Отже Конституційний Суд України вважає, що згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону № 1961 транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо). В аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі. 
ОСОБА_1 керував транспортним засобом на законній підставі, є військовослужбовцем, ДТП сталося 16.01.2025 року (тобто до червня 2025 р.) тож право регресної вимоги у МТСБУ до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою відсутнє. 
Також посилаючись на висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені у постанові Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у справі №308/10965/19, вважає, що позовні вимоги МТСБУ про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, задоволенню не підлягають
Відзивна апеляційну скаргу не подано. 
В судове засідання апеляційного суду учасники судового розгляду не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи.
Представником відповідача адвокатом Сторчеус Г.М. подана заява про розгляд справи без його участі та участі відповідача, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог за наявними у справі матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, що 16.01.2025 року о 00 год. 00 хв. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, на перехресті вул. С. Колачевського та вул. С. Петлюри, мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю автомобіля «МERCEDES-BENZ» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 (власник авто ОСОБА_3 ) та автомобіля «BMW» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 
Обставини ДТП відображені у постанові Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропеторвської області від 15.04.2025 року по справі №215/1021/25, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення (а.с.8).
Згідно ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 застрахована не була.
Транспортний засіб «MERCEDES-BENZ» реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , на час ДТП був забезпечений полісом № 224647661 (а.с.14).
Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, представник потерпілої особи звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та виплату страхового відшкодування (а.с.10-11).
Встановлення розміру матеріального збитку по даному випадку МТСБУ доручило ФОП ОСОБА_5 , яким у висновку №116263 від 26.03.2025 року було визначено, що вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 311 CDi, реєстраційний номер НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 , дорівнює ринковій вартості досліджуваного автомобіля на дату пошкоджень 16 січня 2025 року, без ПДВ, складає: 362198,85 грн (а.с.19-21).
За виконання експертного дослідження по встановленню розміру відшкодування потерпілій особі, МТСБУ виплатило ФОП ОСОБА_5 2 100,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №19744 від 16.06.2025 року та 1 135,44 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №21441 від 27.06.2025 року (а.с. 18, зворот).
На підставі наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, номер справи 116263 року, приймаючи до уваги довідку №1 від 07.06.2025 року, МТСБУ здійснило регламентну виплату на рахунок потерпілої особи (отримувач ОСОБА_6 ) в розмірі 152 435,06 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №19779 від 16.06.2025 року (а.с.16, зворот, 17).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що  МТСБУ, здійснивши виплату на користь потерпілого, виконав покладений на нього законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, керуючи транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Разом з тим, дійшовши висновку, що станом на момент вчинення ДТП, транспортний засіб ВМW 523І, днз НОМЕР_4 , не належав ОСОБА_1 на праві власності, суд не прийняв посилання сторони відповідача на те, що відповідач є учасником бойових дій і тому у позивача відсутнє право регресної вимоги, оскільки п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено пільги громадянам України, які є, зокрема, учасником бойових дій, лише щодо транспортних засобів, що «належить йому на праві власності». З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову МТСБУ. 
Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції та погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача. При цьому виходить з наступного. 
Відповідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинної на момент існування між сторонами цивільно - правових відносин) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 37 цього Закону МТСБУ після здійснення регламентної виплати має право зворотної вимоги до особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, керуючи транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду.
Згідно з ч. 3 ст. 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для визначення (з`ясування) причин, обставин настання подій, які є підставою для здійснення регламентних виплат, визначення розміру заподіяної внаслідок таких подій шкоди (у тому числі здійснює оплату послуг осіб, які надають МТСБУ інформацію чи інші послуги для визначення розміру регламентної виплати), оплату банківських витрат, судових зборів та інших обов`язкових платежів, пов`язаних із здійсненням та компенсацією регламентних виплат, оплату послуг осіб, які на договірній основі надають МТСБУ юридичні послуги щодо компенсації здійснених регламентних виплат.
Відповідно частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання.
Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди.
Регрес - це право, що виникає в особи внаслідок платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Регрес - це нове право, що виникає в особи - МТСБУ внаслідок здійснення платежу.
Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права про право на звернення до відповідача з регресним позовом.
Відповідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21 травня 2024 року № 3720-IX встановлено, що учасниками ринку обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, потерпілі особи (їхні законні представники, спадкоємці, правонаступники), інші особи, які відповідно до цього Закону мають право на отримання страхової виплати, страховики, надавачі супровідних послуг на ринку страхування, МТСБУ.
Згідно ст. 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21 травня 2024 року № 3720-IX у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні. У разі настання події, що є підставою для здійснення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, чинних на день настання такої події, а для регламентної виплати, визначеної пунктом 4 частини першої статті 43 цього Закону, - у межах страхових сум, встановлених на день укладення внутрішнього договору страхування, за яким здійснюється така виплата, зобов`язано у встановленому цим Законом порядку здійснити регламентну виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи.
Законом України від 17.04.2025 р. № 4369-IX «Про внесення змін до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо компенсації витрат певних категорій осіб» розділ VI Прикінцевих та перехідних положень доповнено п.4-1, яким встановлено що з 1 січня 2025 року до 31 грудня року, наступного після року припинення чи скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, страхувальники - учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни мають право на отримання повної компенсації сплаченої ними страхової премії за внутрішнім договором страхування, укладеним відповідно до статті 13 цього Закону. Порядок та умови виплати такої компенсації встановлюються Кабінетом Міністрів України. У разі відсутності внутрішнього договору страхування у особи, яка належить до категорій, зазначених в абзаці першому цього пункту, за шкоду, заподіяну такою особою у період з 1 січня 2025 року до 30 червня 2025 року, здійснюється регламентна виплата за рахунок коштів фонду захисту потерпілих на умовах, встановлених цим Законом, з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 43 цього Закону. При цьому МТСБУ не має права зворотної вимоги, визначеного пунктом 1 частини другої статті 37 цього Закону, до особи, яка належить до категорій, зазначених в абзаці першому цього пункту.
У Рішенні від 23 грудня 2014 року № 7-рп/2014 у справі № 1-6/2014 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з пунктом 2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 715/1586/17 (провадження № 61-28576св18), які колегія суддів враховує під час розгляду справи.
У Рішенні від 23 грудня 2014 року № 7-рп/2014 у справі № 1-6/2014 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з пунктом 2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 715/1586/17 (провадження № 61-28576св18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд апеляційної інстанції враховує вказаний правовий висновок у даній справі.
Враховуючи викладене та згадані правові висновки касаційного суду, оскільки ОСОБА_1 під час вчинення ДТП (16 січня 2025 року) правомірно керував транспортним засобом «BMW» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 на підставі посвідчення водія, слід вважати його правомірним володільцем вказаного авто.
Також встановивши, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_7 від 28.11.2024 року – а.с. 102), ДТП сталося 16.01.2025 року, тобто в період з 1 січня 2025 року до 30 червня 2025 року, колегія суддів приходить до висновку, що МТСБУ, яке здійснило регламентну виплату потерпілому за рахунок коштів фонду захисту потерпілих на умовах, встановлених цим Законом з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 43 Закону, не має права зворотної вимоги згідно розділу VI Прикінцевих та перехідних положень доповнено п.4-1 вказаної норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції Закону України від 17.04.2025 р. №4369-IX, з огляду на що, позовні вимоги МТСБУ задоволенню не підлягають.
Таким чином доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, та вони спростовують висновки суду першої інстанції.
З цих підстав у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат слід відмовити.
Оскільки суд першої інстанції таким чином не повністю з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, порушив норми матеріального права, то відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржене судове рішення повністю та ухвалює нове рішення про відмову у задоволення позову.
Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 4 542,00 грн. (а.с.122), які підлягають стягненню з позивача на його користь.
Керуючись ст. 259, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сторчеус Геннадій Миколайович, задовольнити.
Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат відмовити.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 4 542,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 09 липня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: