справа № 619/3540/26
провадження № 3/619/1126/26

ПОСТАНОВА
іменем України
06 липня 2026 року     м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Овсяннікова В.С., за участі секретаря судового засідання Кісіль А.О., особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з ВП №3 ХРУП№3 ГУ НП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, непрацюючої, місце проживання зареєстроване та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,-
-у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України,-

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВБА за №203393 від 02.05.2026, 02.05.2026 об 11:00 годині, перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру, а саме висловлювала словесні образи у бік свого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим завдала шкоди психічному здоров`ю останньому.
У протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 порушила вимоги ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що 01.05.2026 вона побачила, як її колишній чоловік тримав її гаманець і лазив у ньому, в її тумбі, речах, намагався вихопити у неї телефон та облив її кавою.
Пояснила, що вона працює хатньою помічницею шість днів на тиждень, 02.05.2026 року у неї був робочий день. В робочі дні вона виходить з дому о 8.30 ранку, тому вона не могла словесно ображати ОСОБА_2 об 11-00. 
Факт того, що вона висловлювала словесні образи у бік свого чоловіка 02.05.2026 заперечувала в принципі.
02.05.2026 у неї була конфліктна ситуація з колишнім чоловіком і його жінкою з приводу того, що останні намочили її телефон, який лежав на зарядці. Але жодних образ вона не висловлювала. Ця ситуація мала місце в період з 7.30 до 8.30 ранку.
Пояснила, що у неї з ОСОБА_2 часто виникають конфлікти, але конкретно інформація про події 02.05.2026 не відповідає дійсності.
Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що 02.05.2026 вранці, з 7.00 до 8.00 він побачив як його колишня дружина ОСОБА_1 чистила унітаз його зубною щіткою.
Зазначив, що остання постійно тримає телефон в руках і все знімає на відео. Періодично ховає від нього ключі від автомобіля, пульт від автоматичних воріт.
Суд, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, дослідивши матеріали адміністративної справи, дійшов наступних висновків.
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Постанова судді згідно ст. 283 КупАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Так, положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкту; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкту; г) суб`єктивної сторони.
Відсутність (недоведеність) хоча б однієї з ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування щодо неї заходів державного примусу.
Відповідно до ч.1 ст.173-2 КУпАП відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є бланкетною, тобто вона відсилає до іншого законодавства, зокрема до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.
Отже, для визнання факту домашнього насильства слід звернутися до його ознак:
- умисність (з наміром досягнення бажаного результату);
- спричинення шкоди;
- порушення прав і свобод людини;
- значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.
Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.
Отже, для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», під домашнім насильством слід вважати будь-які діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Чинне національне та міжнародне законодавство вирізняє чотири форми домашнього насильства: економічне, психологічне, сексуальне та фізичне.
Згідно з п. 4 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
У той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, що несумісна з інтересами іншої сторони.
Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
Наявний конфлікт між членами сім`ї може, але не обов`язково, з часом трансформуватися та набути ознак домашнього насильства.
У свою чергу домашнє насильство вчиняється шляхом порушення основних прав та свобод іншого члена сім`ї та призводить або може призвести до заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, при якому має місце перевага сил того, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій.
У випадку психологічного насильства важливим є наявність спрямованості таких діянь на обмеження волевиявлення особи або контроль у репродуктивній сфері, а також умова, що такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Ці умови не є альтернативними та мають оцінюватися у їх сукупності.
Суд звертає увагу на те, що законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Усі елементи складу адміністративного правопорушення не лише повинні бути зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, але, також, їх наявність (зокрема, факт вчинення особою будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, які підпадають під ознаки домашнього насильства, наслідки у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого та причинно-наслідковий зв`язок між діями особи та наслідками для потерпілого) повинна підтверджуватися належними і допустимими доказами, зокрема поясненнями свідків, потерпілих, аудіо/відео фіксацією тощо.
Звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, базуються виключно на поясненнях ОСОБА_2 (потерпілого), які були надані ним під час складання протоколу, і при цьому звинувачення не відповідають навіть письмовим поясненням самого потерпілого ОСОБА_2 . 
Так, у письмових поясненнях наданих ОСОБА_2 вказано, що його колишня дружина протягом чотирьох років вчиняє відносно нього психологічне та домашнє насильство, а саме: перекладує на інші місця його особисті речі, не повертає його особисті речі, кладе шматки грязі у холодильник, постійно знімає відео про нього на свій особистий телефон, коли він знаходиться у душовій кабіні або туалеті, постійно провокує його та вчиняє скандали. 29.04.2026 року він не з`явився до суду через те, що остання вкрала у нього брелок від воріт, у зв`язку з чим він не зміг виїхати з будинку на авто. 01.05.2026 о 07 год. 00 хв. Він спустився у будинку на перший поверх та побачив, що його колишня дружина чистить туалет його зубною щіткою, а коли побачила його - почала насміхатись та вийшла з туалету.
Натомість із письмових пояснень наданих ОСОБА_1 вбачається, що 19.09.2023 вона побачила свого чоловіка ОСОБА_2 який зраджував їй з іншою жінкою, після чого почала збирати документи на розлучення. Вказала, що протягом останніх трьох років вона проживає з ОСОБА_2 у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом цього часу ОСОБА_2 не дає їй спокійно жити, знущається з неї та ображає її. 
Вказала, що її спокій порушує коханка її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , яка ображає її, провокує на конфлікти з ОСОБА_2 .
Додала, що ОСОБА_2 зі своєю коханкою погрожують їй, що виженуть її із будинку.
Також зазначила, що чому саме 02.05.2026 ОСОБА_2 написав стосовно неї заяву до поліції про домашнє насильство їй невідомо. 
Доказів на підтвердження зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин матеріали справи не містять. 
Суд виходить з того, що виклад обставин, у вчиненні яких обвинувачується особа, має бути чітко викладений у протоколі про адміністративне правопорушення.
Так, у протоколі зазначено, що об 11.00 02.05.2026 ОСОБА_1 висловлювала словесні образи у бік її чоловіка ОСОБА_2 .
ОСОБА_1 в судовому засіданні і в своїх письмових поясненнях конкретно цей факт заперечувала як по суті щодо висловлення образ, так і щодо часу, коли відбувався конфлікт.
Потерпілий ОСОБА_2 також в судовому засіданні пояснив, що конфлікт відбувався в інший час. Його пояснення в цій частині узгоджуються з поясненнями ОСОБА_1 .
Окрім того, в письмових поясненнях ОСОБА_2 взагалі зазначав, що події мали місце в інший день – 01.05.2026.
Суд також звертає увагу, що письмові пояснення ОСОБА_2 , на підставі яких було складено протокол, не містять конкретно того діяння, яке зазначене у протоколі - висловлювання словесних образ у бік ОСОБА_2 02.05.2026, в тому числі відсутня інформація про вчинення таких дій 02.05.2026; ця дата взагалі не вказується в письмових поясненнях ОСОБА_2 , як не вказується і висловлення словесних образ у його бік в будь-яку іншу дату. 
При цьому ці пояснення містять велику кількість іншої інформації, яка не знайшла свого відображення у протоколі.
Суд не може виходити за межі викладеного у протоколі обвинувачення.
Зазначені у протоколі обставини не підтверджуються жодними доказами.
Суддя звертає увагу на те, що обов`язок довести наявність ознак домашнього насильства у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі заподіяння шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого (наявність в діях особи складу правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП) покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.12.2010 № 23-рп/2010 зазначає, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Згідно правової позиції, яка міститься у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, яка притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Матеріали справи не містять беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», які б могли бути кваліфіковані як домашнє насильство та містили б склад правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП.
Отже, враховуючи обставини справи суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.
Керуючись ст. 173-2, 247 ч. 1 п. 1, 283-285, 287, 294 КУпАП, суддя,-

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили постановою апеляційного суду, яку винесено за наслідками розгляду справи по суті.
Постанова судді може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу.
Повний текст постанови виготовлено 10.07.2026.

Суддя В. С. Овсянніков