РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

22 липня 2026 року 	м. Рівне	№460/2083/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач), у якому просить суд: 
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 01.10.2025 № 172650011459 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонді України в Житомирській області призначити позивачу починаючи з 23.09.2025 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.
За змістом позовної заяви вимоги позивача ґрунтуються на тому, що 23.09.2025 він звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання з заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Заява позивача за принципом екстериторіальності була скерована для розгляду по суті до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Відповідач рішенням від 01.10.2025 № 172650011459 відмовив позивачу в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, мотивуючи тим, що станом на 01.01.1993 підтверджений період проживання становить 01 рік 01 місяць 07 днів. Такі дії пенсійного органу позивач вважає протиправними, оскільки факт його проживання в зоні гарантованого добровільного відселення протягом необхідного періоду стверджується наявністю у нього посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та відповідною довідкою органу місцевого самоврядування. Додатково зазначає, що в період з 01.09.1978 по 21.06.1988 навчався в Рокитнівському загальноосвітньому закладі № 1 І-ІІІ ступенів. Відтак, вважає, що має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, у зв`язку з чим просить позов задовольнити в повному обсязі.
03.03.2026 через підсистему «Електронний Суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що до періодів проживання/роботи на території зони гарантованого добровільного відселення не врахований період проходження строкової служби з 25.12.1989 по 11.12.1991, оскільки неможливо визначити місце перебування особи та зону радіоактивного забруднення. Згідно поданих документів та довідки № 10-08/623 від 17.09.2025 період проживання на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить– 01 рік 01 місяць 07 днів, загальний період роботи (проживання) на території гарантованого добровільного відселення становить 33 роки 01 місяць 07 днів, що не дає право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 6 років. До періодів проживання/роботи на території зони гарантованого добровільного відселення також не врахований період навчання в Рокитнівському загальноосвітньому закладі № 1 з 26.04.1986 по 21.06.1988 згідно довідки № 1592 від 18.09.2025, оскільки відсутня інформація щодо проживання на території гарантованого добровільного відселення. Крім того, вважає, що заявник матиме право на пенсійну виплату з 20.09.2031. Таким чином, відповідач стверджує, що у спірних правовідносинах він діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову повністю.
ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ. 
Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.
Ухвалою суду від 09.02.2026 позовна заява залишалася без руху та позивачу встановлювався строк для усунення недоліків позову.
12.02.2026 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 18.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.
Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) має статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (3 категорії), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 22.03.1993.
23.09.2025 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання із заявою про призначення пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
На підставі пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, за принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії від 23.09.2025, зареєстровану за № 5413, направлено для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
01.10.2025 відповідачем прийнято рішення № 172650011459, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Підставою прийняття пенсійним органом такого рішення, як слідує з його змісту, слугувало те, що загальний період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення складає 33 роки 01 місяць 07 днів, в тому числі станом на 01.01.1993 – 01 рік 01 місяць 07 днів. До періодів проживання/роботи на території зони гарантованого добровільного відселення не врахований період проходження строкової служби з 25.12.1989 по 11.12.1991, оскільки неможливо визначити місце перебування особи та зону радіоактивного забруднення, та період навчання в Рокитнівському загальноосвітньому закладі № 1 з 26.04.1986 по 21.06.1988 згідно довідки № 1592 від 18.09.2025, оскільки відсутня інформація щодо проживання. З огляду на вказане, в спірному рішенні Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області констатувало відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Законів України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993.
Позивач, не погоджуючись з рішенням про відмову в призначенні пенсії та вважаючи таке рішення протиправним, звернувся до суду з цим позовом.
ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Суд зауважує, що з огляду на предмет спору та зміст спірних правовідносин, ключовим питанням у цій справі є визначення наявності у позивача права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). Згідно з Преамбулою, цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Водночас, Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Згідно з частиною першою статті 55 Закону № 796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовою для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII є факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993.
Початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.
Тотожна правова позиція щодо умов визначення наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно з абзацом 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII висловлена Верховним Судом у постанові від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22 (адміністративне провадження № К/990/634/24).
Водночас, суд відхиляє як безпідставне та таке, що не ґрунтується на приписах чинного законодавства, твердження позивача про підтвердження факту проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993 наявністю у нього посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), з огляду на наступне.
Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 Розділу Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок № 22-1), документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є:
документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").
Отже, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із застосуванням статті 55 Закону № 796-XII, для підтвердження права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку заявником надається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).
На переконання суду, необхідність додаткового надання особою довідки про періоди проживання на території зони радіоактивного забруднення зумовлена наступним.
Так, 22.03.1993 Рівненською обласною державною адміністрацією видано позивачу посвідчення серії НОМЕР_2 , згідно з яким позивач є громаднином, який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) відселення та гарантованого добровільного відселення (категорія 3). При цьому, бланк такого посвідчення містить застереження: "Затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 18 червня 1991 р. № 44".
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.1991 № 44 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" були затверджені Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок № 44) та зразки посвідчень, що видаються особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до абзацу третього пункту 5 Порядку № 44, громадянам, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія А - учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 - 1990 роках і серія Б - громадянина, який постійно працював чи працює, або проживав чи проживає на територіях безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення.
Згідно з пунктом 7 Порядку № 44, видача посвідчень встановленого зразка громадянам, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи, провадиться, зокрема громадянам, які постійно проживають та працюють у районах з підвищеним рівнем радіоактивного забруднення і віднесені до категорій 3 і 4, - відповідними облвиконкомами за місцем їх проживання на підставі довідок (додатки № 3, 5).
В свою чергу, бланки довідок, форми яких затвердженні у додатках №№ 3, 5 до Порядку № 44, складені таким чином, що вони не містять відомостей про період (часові межі в календарному обчисленні) проживання та/або роботи у відповідній зоні радіоактивного забруднення.
З огляду на вказане, суд констатує, що посвідчення серії НОМЕР_1 від 22.03.1993 не може підтверджувати факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993, як про це зазначає позивач в позовній заяві, оскільки законодавство, яке регулювало умови його оформлення, не встановлювало такої підстави для видачі відповідного посвідчення.
Відтак, суд приходить до висновку про те, що в даному випадку наявності у позивача лише посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорії 3) недостатньо для констатації набуття ним права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, в т.ч. визначення конкретної величини зниження пенсійного віку.
Тому, на переконання суду, Порядок № 22-1 і встановлює, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є не лише посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, а й документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).
Також, суд звертає увагу на те, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов:
1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період;
2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.
Водночас, застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 років.
Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою Рокитнівської селищної ради від 17.09.2025 № 10-08/623, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 у періоди з 21.06.1988 по 09.09.1988, з 14.02.1992 по 13.09.2018, а з 13.09.2018 по теперішній час за адресою: АДРЕСА_2 .
Зазначена довідка видана на підставі будинкової книги для прописки громадян, що проживають в квартирі АДРЕСА_3 та будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. АДРЕСА_2 .
Селище Рокитне Рокитнівського (нині Сарненського) району Рівненської області відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, віднесені до зони гарантованого добровільного відселення.
Суд зауважує, що відповідно до наведених вище положень законодавства, підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні гарантованого добровільного відселення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 (адміністративне провадження № К/9901/45843/18) та від 17.06.2020 у справі № 572/456/17 (адміністративне провадження № К/9901/22569/18, К/9901/22573/18).
Крім того, у постановах від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23 (провадження № К/990/40765/23), від 19.09.2024 у справі № 460/23707/22 (адміністративне провадження № К/990/11776/23), від 02.10.2024 у справі № 500/551/23 (адміністративне провадження № К/990/28639/23) Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання (роботи) в ній особи.
Суд критично оцінює покликання відповідача щодо незарахування до періоду проживання на забрудненій території періоду навчання в Рокитнівському загальноосвітньому закладі № 1 І-ІІІ ступенів (Рокитнівська СШ № 1), оскільки за загальним правилом місце постійного проживання особи нерозривно пов`язане з місцем її постійного навчання або роботи.
Так, відповідно до довідки Рокитнівського ліцею № 1 Рокитнівської селищної ради від 18.09.2025 № 1592, позивач у період з 01.09.1978 по 21.06.1988 навчався в Рокитнівському загальноосвітньому закладі № 1 І-ІІІ ступенів (Рокитнівська СШ № 1).
Цією ж довідкою повідомлено, що відповідно до розпорядження Рокитнівської районної державної адміністрації № 519 від 16.12.1997 Рокитнівську середню школу № 1 перейменовано в Рокитнівську гімназію Рівненської області; відповідно до Рішення сесії Рокитнівської районної ради від 25.09.2009 № 330 Рокитнівську гімназію Рівненської області перейменовано на Рокитнівський навчально-виховний комплекс «Школа І ступеня-гімназія» Рокитнівської районної ради Рівненської області, а відповідно до Рішення 5 сесії Рокитнівської селищної ради від 22.01.2021 № 190 Рокитнівський навчально-виховний комплекс «Школа І ступеня-гімназія» перейменовано на Рокитнівський ліцей № 1 Рокитнівської селищної ради.
Верховний Суд у постанові від 11.11.2024 у справі № 460/19947/23 вказував, що оскільки військова служба та навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).
Таким чином, оскільки період навчання на забрудненій території підтверджений належними доказами, зокрема довідкою навчального закладу щодо тривалості навчання, то такий період має бути зарахований до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.
Водночас, згідно з наявною в матеріалах справи копією трудової книжки, дата заповнення 23.09.1993, позивач у період з 01.09.1988 по 15.11.1989 навчався в професійно-технічному училищі № 11 м. Рівне УРСР.
Наведене, на переконання суду, спростовує факт постійного проживання позивача (фізичного перебування особи) в зоні гарантованого добровільного відселення протягом вказаного періоду, зокрема у період з 01.09.1988 по 09.09.1988, охоплений довідкою Рокитнівської селищної ради від 17.09.2025 № 10-08/623.
Крім того, записами трудової книжки, дата заповнення 23.09.1993, також підтверджено, що у період з 25.12.1989 по 11.12.1991 позивач проходив військову службу в лавах Радянської армії СРСР.
Суд наголошує, матеріали справи не містять інформації про місце дислокації цієї військової частини, яка б давала підстави для однозначного висновку про її місцезнаходження на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.
Суд враховує, що законодавець пов`язує виникнення права на зниження пенсійного віку для призначення пенсії за віком із фактом саме фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку із постійним (а не з періодичним) проживанням в такій місцевості з огляду на тривалий вплив радіації на організм людини. Постійне місце навчання на денній формі/служба в армії нерозривно пов`язане з постійним місцем проживанням особи.
Відтак, суд погоджується з доводами відповідача, викладеними в спірному рішенні про те, що період проходження військової служби не підтверджує факту постійного проживання у вказаний період позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, а тому не підлягає зарахуванню до періоду проживання на забрудненій території.
Будь-яких інших належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення протягом періоду, неохопленого дослідженими довідками, сторонами в ході судового розгляду не надано та судом не здобуто.
Таким чином, аналізуючи надані для призначення пенсії документи, суд приходить до висновку про те, що позивачем документально підтверджено період його проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 протягом 03 років 02 місяців 28 днів (з 26.04.1986 (дата аварії на ЧАЕС) по 21.06.1988; з 21.06.1988 по 01.09.1988, з 14.02.1992 01.01.1993).
Крім того, враховуючи, що позивач проживав у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31.07.1986, то він має право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки. 
У свою чергу, загальний період проживання позивача в названі зоні становить понад 35 років (з 26.04.1986 (дата аварії на ЧАЕС) по 21.06.1988; з 21.06.1988 по 01.09.1988, з 14.02.1992 по 17.09.2025 (дата видачі довідки № 10-08/623)), у зв`язку з чим він має право на додаткове зниження пенсійного віку на 3 роки.
З огляду на вказане, суд констатує, що позивач набув право на зниження пенсійного віку на 6 років.
Одночасно суд зауважує, що обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах згідно зі статтею 55 Закону № 796-XII також є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Також, суд повторює, що згідно зі статтею 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
В силу вимог абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII позивач має право на зменшення на 6 років як пенсійного віку, так і страхового стажу.
Тобто, для призначення пенсії на пільгових умовах позивач повинен мати страховий стаж в розмірі 26 років, оскільки пенсійного віку - 54 роки - позивач досягнув у 2025 році.
Згідно з рішенням про відмову у призначенні пенсії від 01.10.2025 № 172650011459, наданими позивачем документами підтверджено наявність у нього страхового стажу обсягом 35 років 08 місяців 06 днів.
Таким чином, суд констатує, що при зверненні із заявою про призначення пенсії від 23.09.2025 позивач підтвердив право на зниження пенсійного віку на 6 років та наявність страхового стажу понад 26 років, а тому відповідач приймаючи рішення від 01.10.2025 № 172650011459 діяв всупереч приписам Конституції України та Закону № 796-XII, чим порушив право позивача на соціальний захист у старості.
В сукупності встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 01.10.2025 № 172650011459 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є протиправним та підлягає скасуванню.
Відтак, позовні вимоги як про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії позивачу, так і про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо дня, з якого відповідача належить зобов`язати призначити пенсію позивачу, то суд звертає увагу на таке.
Частиною першою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, зокрема, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків:
пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Пенсійного віку (54 роки) позивач досягнув ІНФОРМАЦІЯ_2 , а за призначенням пенсії звернувся 23.09.2025, тобто в межах тримісячного строку з дня досягнення пенсійного віку.
Відтак, з метою поновлення порушених прав позивача та забезпечення належного (ефективного) способу захисту, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та ухвалити рішення про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку з 20.09.2025 (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку), а не з 23.09.2025 як про це просить позивач у позовній заяві.
Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення.
Частинами першою, другою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своєї бездіяльності та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому позовну заяву слід задовольнити частково.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Так, за подання даного адміністративного позову сплачено судовий збір в сумі 1064,96 грн, відтак за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 532,48 грн.
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 01.10.2025 № 172650011459, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 20.09.2025 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ.
В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області суму судового збору в розмірі 532,48 грн (п`ятсот тридцять дві грн, 48 коп.). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 22.07.2026. 
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ); 
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, Житомирська обл., 10003; код ЄДРПОУ/РНОКПП 13559341).

Суддя       Ольга ПОЛІЩУК