В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" липня 2026 р. Справа153/827/23 
Провадження1-кп/153/73/23-к
Ямпільський районний суд Вінницької області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 
за участю прокурора Ямпільського відділу Могилів-Подільської 
окружної прокуратури Вінницької області – ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
захисника ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Ямпіль Вінницької області кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань №42023022220000033 від 20 березня 2023 року про обвинувачення 
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження – с.Вітрівка Ямпільського району Вінницької області, місце проживання – АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта – середня спеціальна, раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,
В С Т А Н О В И В : 
ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи обізнаним про тимчасові обмеження щодо виїзду чоловіків віком від 18 до 60 років за межі України організував незаконне, поза визначеними пунктами пропуску, переправлення двох громадян України, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 через державний кордон України до Республіки Молдова. При цьому, ОСОБА_4 завчасно обумовив із ОСОБА_6 та ОСОБА_8 порядок незаконного переправлення через державний кордон України. Так, ОСОБА_4 будучи обізнаним із способами та порядком здійснення охорони державного кордону представниками служб охорони державного кордону України та Республіки Молдови, місць дислокацій їх мобільних підрозділів та розташування прикордонних нарядів, 24 березня 2023 року приблизно о 19 годині 50 хвилин доставив власний надувний човен «BARK» B-250N з веслами та двигуном до берегової лінії України, а саме річки Дністер в районі прикордонного знаку №0167 в м.Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області з метою подальшого незаконного переправлення через державний кордон України до Республіки Молдова ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . Однак, коли ОСОБА_4 дістався берегової лінії України, то був викритий та затриманий працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України.
ОСОБА_4 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, тобто у незаконному переправленню осіб через державний кордон України, сприяння його вчинення вказівками та наданням засобів, вчиненому щодо кількох осіб та з корисливих мотивів.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав, пояснив, що відносно нього було здійснено провокацію зі сторони правоохоронних органів. Сторона обвинувачення не подала суду жодного доказу того, що до початку оперативних заходів існували об`єктивні дані про його причетність до незаконного переправлення осіб через державний кордон України. Під час розгляду справи в суді свідок обвинувачення (залучена особа) ОСОБА_7 змінив свої покази, які давав на стадії досудового розслідування та повідомив суд, що номер телефону людей, які займаються незаконним переправленням надав добре знайомий йому правоохоронець ОСОБА_9 . Після чого вони вдвох почали їздити до нього, не маючи при цьому жодних дозвільних документів і активно вмовляли його скоїти це правопорушення. Правоохоронці не просто спостерігали, вони фактично брали участь у створенні подій, а саме допомагали переносити човен, весла , акумулятор, двигун, тобто активно сприяли тому, щоб злочин відбувся. Позиція обвинуваченого не полягає у тому, що подій, які йому кваліфіковано не було, а його позиція полягає у тому, що ці події були результатом активних дій правоохоронців, які неодноразово приїжджали до нього намагаючись схилити до скоєння цього злочину та створюючи умови для реалізації свого сценарію. З урахуванням викладеного, просить суд винести відносно нього виправдувальний вирок.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні вказала, що обвинувачення ОСОБА_4 є безпідставним, а зібрані докази неналежними та недопустимими з огляду на наступне: з відомостей з ЄРДР за кримінальним провадженням №42023022220000033 від 20 березня 2023 року не вбачається, що саме відносно ОСОБА_4 було внесено відомості до ЄРДР про вчиненням ним кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України. Повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР було внесено 20.03.2023 року о 14:19:36 за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень за правовою кваліфікацією ч.2 ст.332 КК України. В розділі короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення зазначено, що оперативна інформація стосується місцевих мешканців, які організували незаконний перетин державного кордону України особами чоловічої статі віком від 18 до 60 років поза існуючими пунктами пропуску на території Могилів-Подільського району. У розділі особа, яку повідомлено про підозру, наслідки розслідування щодо особи та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування щодо неї – не зазначено жодну особу. Оскільки в порушення вимог ст.214 КПК України та Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, відомості щодо ОСОБА_4 не були внесені до ЄРДР за ч.3 ст.332 КК України, то відповідно до ч.2 ст.214 КПК України здійснення досудового розслідування щодо нього було неможливе. Крім того, вручення повідомлення про підозру ОСОБА_4 , відбулося до того, як відповідні відомості про нього були внесені до ЄРДР (08.05.2023р.).
Правоохоронні органи залучили свідка ОСОБА_7 для проведення оперативно-розшукових заходів щодо ОСОБА_4 до реєстрації кримінального провадження. До моменту затримання ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 двічі зустрічалися з ним у м.Ямпіль з метою схилити до вчинення кримінального правопорушення, а саме: 17.03.2023 року та 20.03.2023 року. При цьому, матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що відносно обвинуваченого ОСОБА_4 станом на 17.03.2023 року було розпочато оперативно-розшукову справу. Фактично оперативні дії були розпочаті за відсутності об`єктивної підозри у вчиненні злочину, а відносно ОСОБА_4 була здійснена провокація правоохоронних органів. 
Сторона обвинувачення не надала доказів попередньої підготовки ОСОБА_4 , до злочину (до першої зустрічі з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 17.03.2023 року). 
Досудовим розслідуванням не встановлювалось первинне джерело інформації щодо незаконного перетину кордону та не перевірялись повідомлення свідка ОСОБА_7 . Немає жодних доказів існування телеграм-каналу на який посилався ОСОБА_7 , не встановлено у ньому переписку у цьому телеграм-каналі з особами, які займаються незаконним переправленням осіб. 
Дата і час написання рапорту -20.03.2023 року, дата внесення відомостей до ЄРДР – 20.03.2023 року, фактичні дати перших зустрічей з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 – 17.03.2023 року та 20.03.2023 року, тобто зустрічі відбувалися до дати внесення відомостей до ЄРДР, а це є підставою для скасування усієї доказової бази за доктриною «плодів отруйного дерева». 
Правоохоронні органи свідомо не зафіксували перші контакти, чим позбавили суд можливості перевірити істинний контекст розмов та наявність тиску на ОСОБА_4 .. Однозначної єдиної версії подій під час вказаних зустрічей встановити неможливо. Обвинувачення не має жодного об`єктивного доказу на спростування заяви обвинуваченого про тиск та неодноразові вмовляння з боку правоохоронних органів. А тому дані обставини повинні трактуватися на користь обвинуваченого. 
Покази свідків сторони обвинувачення самі по собі не можуть слугувати безумовними доказами вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є суперечливими. 
Сторона захисту стверджувала, що матеріали кримінального провадження містять істотні суперечності щодо обставин повідомлення правоохоронних органів про ймовірне кримінальне правопорушення. На думку захисту, показання свідка ОСОБА_7 щодо часу, способу та послідовності його звернення до правоохоронців не узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами у справі. Захист звертав увагу, що, за показаннями свідка, про незаконну діяльність він повідомив правоохоронні органи лише 21.03.2023 після зустрічі 20.03.2023, тоді як матеріали провадження свідчать про реєстрацію кримінального провадження в ЄРДР, проведення допиту ОСОБА_7 , оформлення низки процесуальних документів та організацію негласних слідчих (розшукових) дій уже 20.03.2023. Крім того, захист зазначав про зміну свідком показань щодо наявності у нього наміру незаконно перетнути державний кордон та вказував на пояснення свідка, що окремі відомості під час слідчого експерименту були надані ним «так, як потрібно було для складання протоколу». На підставі наведеного сторона захисту вважала, що кримінальне провадження було штучно створене правоохоронними органами, процесуальні документи оформлені з порушенням фактичної хронології подій, а дії правоохоронців свідчать про провокацію злочину щодо ОСОБА_4 .
Сторона захисту вважає, що матеріали негласних слідчих (розшукових) дій є недопустимими доказами, оскільки, на її думку, вони отримані внаслідок провокації злочину та з істотними порушеннями вимог КПК України. Захист зазначає, що окремі події, викладені у протоколі про результати контролю за вчиненням злочину від 25.03.2023, не підтверджуються аудіо- чи відеозаписами, зокрема відсутні записи телефонної розмови від 23.03.2023 та відеофіксація окремих подій 24.03.2023, а тому наведені у протоколі відомості, зокрема щодо телефонних переговорів, готовності ОСОБА_4 до незаконного переправлення осіб через державний кордон та належності йому телефонного номера, є необґрунтованими.
Крім того, захист стверджує, що працівники правоохоронних органів та залучені особи не лише фіксували події, а й брали активну участь у їх розвитку, ініціювали зустрічі та допомагали у підготовці до незаконного переправлення, що, на думку захисту, свідчить про провокацію злочину всупереч вимогам ст.271 КПК України.
Також сторона захисту вказує на порушення порядку оформлення результатів НСРД «Аудіо-, відеоконтроль особи», посилаючись на наявність двох протоколів від 25.03.2023 та 30.03.2023, відсутність належного опрацювання аудіо- та відеоматеріалів, несвоєчасне складення протоколу, відсутність відеозображення на окремих носіях інформації, непроведення експертного дослідження записів та неможливість перевірити їх автентичність і цілісність. З огляду на це захист вважає, що результати НСРД отримані з порушенням вимог ст.ст.86, 104, 106, 252, 260 КПК України та не можуть бути використані як допустимі докази у кримінальному провадженні.
Сторона захисту вважає протоколи НСРД від 25.03.2023 та 30.03.2023 недопустимими доказами, оскільки первинний протокол містить відомості про неможливість опрацювання аудіо- та відеоматеріалів через відсутність технічної можливості, однак водночас безпідставно зазначає, що на носіях інформації містяться відомості, які мають доказове значення. На думку захисту, без фактичного опрацювання матеріалів та їх розшифрування такий висновок є необґрунтованим. Крім того, захист вказує, що протокол від 30.03.2023 містить недостовірні відомості щодо часу телефонного дзвінка, а матеріали кримінального провадження не підтверджують, що дзвінок був здійснений саме ОСОБА_4 із зазначеного номера телефону, оскільки відсутні телефон, SIM-картка та інші докази використання ним цього номера. Також сторона захисту посилається на порушення вимог ст.ст.104,252 КПК України та Інструкції про організацію проведення НСРД, зазначаючи, що протоколи не містять повного опису ходу проведення негласної слідчої (розшукової) дії, зокрема не відображають відомостей про видачу та повернення спеціальної техніки, час проведення відповідних дій, осіб, які їх здійснювали, та інших істотних обставин. На думку захисту, такі порушення процесуальної форми свідчать про недопустимість результатів НСРД як доказів у кримінальному провадженні.
Сторона захисту вважає постанову прокурора від 22.03.2023 року про проведення контролю за вчиненням злочину недопустимим доказом, оскільки, на її думку, вона не відповідає вимогам ч.7 ст.271 КПК України. Захист стверджує, що прокурор безпідставно зазначив у постанові про відсутність провокації злочину, хоча до її винесення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вже двічі контактували з ОСОБА_4 , схиляючи його до вчинення кримінального правопорушення. Крім того, захист зазначає, що постанова не містить відомостей про застосування спеціальних імітаційних засобів, хоча, на думку сторони захисту, це є обов`язковою вимогою ч.7 ст.271 КПК України. Також звертається увага на відсутність у матеріалах провадження помічених грошових коштів або інших імітаційних засобів.
Окремо сторона захисту вказує на суперечливість показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо того, хто визначив вартість незаконного переправлення, чи обговорювалася сума саме з ОСОБА_4 , а також чи демонструвалися йому грошові кошти. На думку захисту, такі розбіжності свідчать про недоведеність корисливого мотиву, а твердження сторони обвинувачення про те, що саме ОСОБА_4 визначив винагороду у розмірі 5000 доларів США за особу, ґрунтуються виключно на припущеннях, що виключає допустимість постанови про контроль за вчиненням злочину та відповідних доказів.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні вказав, що в березня 2023 року в Телеграм каналі в нього була група переселенців, де він написав смс в чат щодо перетину державного кордону. З ОСОБА_10 була обговорена вартість послуг щодо незаконного перетину кордону в телеграм каналі на початку спілкування. Даною інформацією він поділився із ОСОБА_11 та запропонував поїхати дізнатися. Приїхавши в м.Ямпіль їх зустрів ОСОБА_12 та поселив в готель, після чого їх зустрів ОСОБА_13 та покатав містом, розповів де можна перетнути кордон, відвіз в готель, ввечері за ними знову заїхали. ОСОБА_9 залишився в авто, а він пішов з  ОСОБА_14 в поле, де стояв чоловік з човном, який представився ОСОБА_15 , на ньому був прилад нічного бачення (тепловізор). Сказав, щоб вони поверталися, тому що на кордоні він когось побачив. ОСОБА_16 сказав йому йти до заправки, там є перехрестя і його там заберуть, а ОСОБА_17 з ОСОБА_4 пішли в іншу сторону. До наступного дня вони залишилися в готелі. Після чого, під`їхав ОСОБА_17 та повідомив, що того дня нічого не вийде та сказав їм їхати додому, а ОСОБА_4 скине повідомлення. Через декілька днів зателефонував ОСОБА_4 та повідомив, що можна приїжджати в м.Ямпіль. 
24 березня 2023 року він з ОСОБА_6 приїхали в м.Ямпіль до автовокзалу, де їх зустрів ОСОБА_4 та вони поїхали до гаража. Заїхавши в гараж до ОСОБА_4 , останній закрив двері, там знаходилось два надувних човна. Через годину прийшов ОСОБА_4 в спец.костюмі (рибальському), запитав за гроші, вони відповіли, що гроші є. Однак особисто у нього коштів не було, а чи показував грошові кошти ОСОБА_6 не пам`ятає. Також свідок не пам`ятає чи з ОСОБА_4 була обумовлював вартість незаконного перетину кордону.
Після чого, ОСОБА_4 сказав взяти йому акумулятор, а ОСОБА_6 човен. Вони йшли по прямій в напрямку р.Дністер. ОСОБА_4 періодично дивився в телевізор. Коли вони прийшли до берега і положили човен на землю, то ОСОБА_6 застосував перцевий балончик та ОСОБА_4 пригнув у річку. Після чого було проведено слідчі дії.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що 24 березня 2023 року він приїхав з ОСОБА_7 до м.Ямпіль, оскільки попередньо отримав інформацію про здійснення переправлення осіб через державний кордон ОСОБА_4 . Він особисто не телефонував до ОСОБА_4 . Будь-яких засобів на ньому не було, він здійснював контроль за вчиненням злочину. Всі засоби аудіо-, відео контролю були на ОСОБА_7 . Так, 24 березня 2023 року їх зустрів на автовокзалі ОСОБА_4 на автомобілі. Вони спілкувалися щодо переправлення осіб через державний кордон, про порядок та спосіб перетину. Розмова про оплату послуг щодо незаконного перетину державного кордону велась в гаражному приміщенні, де було вказано, що за одну особу буде 5000 доларів США.
З ОСОБА_4 він зустрічався за декілька днів до проведення слідчої дії. Приїжджав з ОСОБА_7 раніше, але дата переправлення була перенесена. Того разу, коли вони прибули в м.Ямпіль їх зустрів ОСОБА_12 , повозив по місту та поселив в готель «Вікторія», вони мали здійснювати незаконне переправлення через державний кордон. Син ОСОБА_18 повіз їх до організатора, ним виявився ОСОБА_4 . Оскільки на кордоні були працівники державної прикордонної служби, тому дата була перенесене. ОСОБА_16 сказав чекати на команду від ОСОБА_4 . Помічені кошти не використовувалися.
Свідок ОСОБА_19   в судовому засіданні вказала, що вона працює в готелі «Вікторія» та 17 березня 2023 року поселилися люди, яких привіз ОСОБА_12 . Того дня вона чергувала, приїхав хлопчик запитав чи є вільні номери після 18 год., сказав поселити людей на його ім`я та оплатив. Вранці наступного дня, коли вона передавала зміну, то номер був відкритий та людей не було. Халковський привозив цих людей один раз.
Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні вказав, що 19 березня 2023 року його попросив ОСОБА_4 підвезти в місто до магазину «Грош». Коли вони під`їхали там стояв автомобіль чорного кольору марки Мазда. ОСОБА_4 запропонували сісти в авто він відмовився, спілкувалися на підвищених тонах говорили: «Давай» ОСОБА_4 відповів «Не виходить у мене. Чому ви до мене їздите». Після чого ОСОБА_4 повернувся в автомобіль та вони поїхали додому.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні вказав, що він вперше чує про ОСОБА_21 . У березні 2023 року до нього не телефонували щодо незаконного перетину державного кордону. Чи зустрічався в березні 2023 року ОСОБА_4 з невідомою йому особою він не знає. Чув, що ОСОБА_4 було затримано, знає його як місцевого жителя.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні вказав, що він не пам`ятає чи зустрічався у березні 2023 року з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та чи поселяв їх в готель. До нього ніхто не дзвонив щодо перетину державного кордону. Щодо ОСОБА_4 йому нічого невідомо.
Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснила, що була залучена працівниками поліції як понята. Зазначила, що у місті Вінниці до неї підійшли співробітники поліції та запропонували взяти участь як понятій, на що вона погодилася. Після цього вона разом із працівниками поліції виїхала за межі міста Вінниці, у напрямку міста Могилів-Подільський. Далі вони приїхали в Ямпільський район пройшли через городи до берега річки Дністер, де перебували працівники прикордонної служби. На місці вона побачила чоловіка, який перебував у пластикових стяжках, надувний човен, весла та тепловізор.
Свідок пояснила, що точної місцевості вона не знала, однак із розмов правоохоронних працівників зрозуміла, що чоловіка підозрювали у незаконному переправленні осіб через державний кордон України через річку Дністер за допомогою човна.
Також свідок повідомила, що під час проведення слідчих дій, працівник правоохоронного органу заходив у воду та дістав звідти мобільний телефон марки «Nokia». Усі вилучені предмети працівники поліції фотографували та пакували у спеціальні пакети. Крім того, вона бачила на березі спеціальний одяг — високі чоботи, як комбінезон. Свідок зазначила, що двічі була присутня під час проведення слідчих дій: перший раз — на березі річки, другий — під час обшуку житлового будинку обвинуваченого. Під час обшуку у будинку були вилучені грошові кошти, які, за її словами, належали дружині обвинуваченого та були виручкою з кафе для придбання продуктів харчування. Щодо грошових коштів, які нібито мали бути передані обвинуваченому за організацію незаконного перетину кордону, свідок зазначила, що про такі кошти не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснив, що точної дати подій не пам`ятає, однак це була прохолодна пора року, після обіду. У місті Вінниці до нього звернулися два працівники поліції із пропозицією бути свідком, на що він погодився. Після цього він разом із працівниками поліції сів у автомобіль, вони поїхали до міста Ямпіль. Там вони пройшли через городи до берега річки Дністер. На березі перебував чоловік (вказав на обвинуваченого). Також на місці знаходилися мокрий човен, телевізор, мотор та акумулятор.
Свідок повідомив, що разом із працівниками поліції перебував біля човна, під час чого виявлені предмети збирали та поміщали до спеціальних пакетів. Він підтвердив проведення цих дій своїм підписом. Після огляду місця події вони направилися до будинку обвинуваченого, де було проведено обшук. Під час обшуку, зі слів свідка, було виявлено та вилучено грошові кошти, які належали дружині обвинуваченого, а також телефон або планшет. Після завершення слідчих дій вони поїхали до відділу поліції, де свідок надав свої пояснення.
Щодо грошових коштів, які нібито мали бути сплачені обвинуваченому за незаконний перетин кордону, свідок зазначив, що йому про такі обставини нічого не відомо.
В судовому засіданні були досліджені документи, надані стороною обвинувачення, а саме:
Витяг з ЄРДР з якого встановлено, що 20 березня 2023 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42023022220000033 про кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.332 КК України та викладено наступні обставини: 20 березня 2023 року до Могилів-Подільської окружної прокуратури надійшов рапорт заступника начальника загону з оперативно-розшукової діяльності начальника головного відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 старшого лейтенанта ОСОБА_24 про те, що за наявною інформацією місцеві мешканці організували незаконний перетин державного кордону України особами чоловічої статі віком від 18 до 60 років поза існуючими пунктами пропуску на території Могилів-Подільського району. Особа, якій повідомлено підозру вказано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (Т.5 а.с.19);
З повідомлення про виявлення ознак кримінального правопорушення від 20 березня 2023 року №5/170-23 встановлено, що заступник начальника з оперативно-розшукової діяльності – начальник головного відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 старшого лейтенанта ОСОБА_24 звернувся до керівника Могилів-Подільської оружної прокуратури із повідомленням про те, що ОСОБА_17 разом з сином ОСОБА_25 займаються пошуком осіб, які мають намір незаконного потрапити до країн Європейського Союзу. В свою чергу ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_26 проводить інструктаж нелегальних мігрантів та має намір організувати безпосереднє переправлення осіб через р.Дністер з України до Республіки Молдова з використанням власного надувного човна. У зв`язку з викладеним у діях зазначених громадян наявні ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.332 КК України (Т.5 , а.с.23-24).
З копії постанови про призначення групи прокурорів від 20 березня 2023 року встановлено, що у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №42023022220000033 було визначено групу прокурорів для здійснення повноважень прокурорів у даному кримінальному провадженні (Т.5, а.с.20).
З копії постанови про призначення слідчого у кримінальному провадженні від 20 березня 2023 року встановлено, що у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №42023022220000033 було доручено проведення досудового розслідування слідчому СВ Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_27 (Т.5 а.с.21).
З копії постанови про призначення групи слідчих від 24 березня 2023 року встановлено, що у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №42023022220000033 було доручено проведення досудового розслідування групі слідчих СВ Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області (Т.5 а.с.22).
З копії протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24 березня 2023 року по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за №42023022220000033 встановлено, що 24 березня 2023 року о 21 год. 35 хв. біля прикордонного знаку №0167, який розміщений неподалік вул.Кутузова в м.Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області було затримано ОСОБА_4 . Підстава затримання : безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин (Т.5 а.с.25-28).
З протоколу огляду місця події від 24 березня 2023 року та фототаблиці до даного протоколу встановлено, що оглядом являвся берег річки Дністер в м.Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області на відстані 150 м до прикордонного стовпчика №0167, де було виявлено надувний човен «BARK», акумулятор, телевізор, резиновий комбінезон з чоботами та мобільний телефон Nokia (Т.5 а.с.29-35).
З копії ухвали слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 березня 2023 року встановлено, що було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 та автомобіля марки КІА СЕЕD д.н.з. НОМЕР_2 (Т.5 а.с. 36-37).
З протоколу обшуку від 24 березня 2023 року та відеозапису проведення обшуку від 24 березня 2023 року встановлено, що обшук було проведено у житловому будинку по АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_4 в ході якого було вилучено грошові кошти в сумі 27350 грн., фіскальний чек Нова пошта, блокнот з чорновими записами, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , мобільні телефони MEIZU, Alcatel, Nokia, Samsung та планшет HAV SUD 3091963, в підвальному приміщенні виявлено резиновий комбінезон з чоботами, камуфляжний рятувальний жилет (Т.5 а.с.38-41).
З копії ухвали слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 березня 2023 року встановлено, що було надано дозвіл на проведення обшуку земельної ділянки по АДРЕСА_1 (Т.5 а.с.42-44).
З протоколу обшуку від 25 березня 2023 року та відеозапису проведення обшуку від 25 березня 2023 року встановлено, що обшук було проведено у гаражі, який знаходиться по АДРЕСА_1 в ході якого було виявлено автомобіль марки Фольцваген Таурег сірого кольору НОМЕР_4 , надувний човен зеленого кольору, весла (Т.5 а.с.45-50).
З копії ухвали слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 березня 2023 року встановлено, що до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Визначено заставу у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (Т.5 а.с.51-53).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 27 березня 2023 року встановлено, що за участю ОСОБА_4 , захисника та понятих було проведено слідчий експеримент в ході якого ОСОБА_4 розповів обставини знайомства з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , показав на маршрут руху від приміщення гаража до берега річки Дністер для незаконного переміщення даних осіб за кордон, при цьому зазначив, що жодної розмови за кошти з особами чоловічої статі в нього не було (Т.5 а.с. 55-58).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 03 травня 2023 року встановлено, що за участю свідка ОСОБА_7 було проведено слідчий експеримент в ході якого останній розповів обставини знайомства з ОСОБА_4 , яким чином відбулась домовленість щодо незаконного перетину кордону. Після чого вказав на гараж з якого розпочався їх маршрут до річки Дністер для перетину кордону. ОСОБА_4 переодягнувся в спеціальний водонепроникний костюм, провів інструктаж хто де має сидіти в надувному човні, після чого запитав за гроші, він сказав, що вони розраховуватись зараз не будуть, розрахуються пізніше після переправлення. Грошова сума була узгоджена з ОСОБА_26 5000 доларів США. Коли вони вийшли з гаража в напрямку річки Дністер, то ОСОБА_4 періодично дивився в тепловізор (Т.5, а.с.108-110).
З постанови про проведення контролю за вчиненням злочину від 22 березня 2023 року встановлено, що по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за №42023022220000033 було доручено провести контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту стосовно ОСОБА_18 , ОСОБА_25 та ОСОБА_4 . Для проведення негласної слідчої дії було залучено ОСОБА_7 та оперативного співробітника прикордонного оперативно-розшукового відділу ОСОБА_6 (Т.5 а.с.66-69).
З клопотання про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій- спостереження за особою в публічно доступних місцях, аудіо-, відео- контроль особи від 20 березня 2023 року встановлено, що слідчий СВ Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області звертався до слідчого судді Вінницького міського суду з проханням надати дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо, - відео контроль особи ОСОБА_7 та спостереження за ним в публічно доступних місцях (Т.5 а.с.70-73).
З ухвали слідчого судді Вінницького апеляційного суду від 21 березня 2023 року встановлено, що клопотання слідчого СВ Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій - спостереження за особою в публічно доступних місцях, аудіо-, відео-контроль особи було задоволено та надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо ОСОБА_7 (Т. 5 а.с.74-75).
З доручення про проведення негласних слідчих (розшукових) дій у порядку ст.40,41 КПК України від 21 березня 2023 року встановлено, що проведення негласних слідчих (розшукових) дій- спостереження за особою в публічно доступних місцях, аудіо-, відео- контроль особи було доручено співробітникам оперативно розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_5 (Т.5 а.с.76 -77).
З протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 25 березня 2023 року встановлено, що в ході проведення контролю за вчиненням злочину 23 березня 2023 року ОСОБА_7 отримав телефонний дзвінок від ОСОБА_4 , який запитав у ОСОБА_7 чи вони готові до перетину державного кордону та повідомив, що на кордоні все спокійно та готово для переправлення, а тому ОСОБА_7 та ОСОБА_6 можуть приїжджати в м.Ямпіль. 24 березня 2023 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 прибули в м.Ямпіль до автостанції, де їх забрав ОСОБА_4 на автомобілі марки Фольцваген Таурег, д.н.з. НОМЕР_4 . Після чого вони поїхали до гаража по АДРЕСА_1 , де ОСОБА_4 провів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 інструктаж щодо розміщення кожного із пасажирів у надувному човні, визначив напрямок руху до кордону, світло та шумомаскування протягом руху. Також під час розмови ОСОБА_4 поцікавився щодо наявності грошей та про розрахунок за переправлення. Сума узгоджена між ними раніше по 5000 доларів США з кожної людини. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 повідомили, що розрахуються на території Республіки Молдова. Перед виходом з гаража ОСОБА_4 вдягнув резиновий комбінезон та протягом руху в напрямку річки Дністер зупинявся та дивився в теплевізор декілька разів. Коли ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підійшли до річки, ОСОБА_6 почав проводити заходи із затримання ОСОБА_4 . Після чого, прибули представники Державної прикордонної служби України та слідча оперативна група. 
Разом з тим, суд відхиляє відомості, викладені у зазначеному протоколі, щодо попередньо узгодженого розміру винагороди за незаконне переправлення осіб через державний кордон у сумі 5000 доларів США з кожної особи, оскільки такі відомості не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та не підтверджуються належними і допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні (Т.5, а.с.81-83).
З протоколів за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії «Аудіо-, відео контроль особи» від 25 березня 2023 року, спостереження за особою в публічно доступних місцях встановлено, що здійснити обробку аудіо- відео-матеріалу на даний час неможливо у зв`язку із відсутністю технічної можливості (переоформлення атестату відповідності автоматизованої системи КЛАС-АС1). Вказано, що інформація, яка зафіксована на оптичних носіях містить відомості, які можуть мати доказове значення в кримінальному провадженні (Т.5 а.с.84-89).
З протоколу про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії «Спостереження за особою в публічно доступному місці» від 30 березня 2023 року, який був оглянутий та досліджений у судовому засіданні, встановлено, що головним оперативно-розшуковим відділом ІНФОРМАЦІЯ_3 старшого лейтенанта ОСОБА_24 на виконання доручення слідчого Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області проведено негласну слідчу (розшукову) дію «Спостереження за особою в публічно доступному місці» із використанням відеокамери «GoPro Hero 10 Black» (інв. №11163651/2585, заводський №С3461324650517). Фіксація здійснювалася у період часу з 08:44:04 год. до 08:45:03 год. 23 березня 2023 року. У протоколі зазначено, що на відеозаписі зафіксовано телефонну розмову між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , під час якої ОСОБА_4 запитав ОСОБА_7 , чи готові вони до перетину державного кордону (т. 5, а.с. 90–91).
Разом із тим суд зазначає, що наведені у протоколі відомості про те, що учасниками телефонної розмови були саме ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , ґрунтуються на викладених у ньому висновках органу досудового розслідування. При цьому матеріали кримінального провадження не містять висновку судової фоноскопічної експертизи голосу та мовлення, яка б підтверджувала належність зафіксованих голосів саме зазначеним особам. Також відсутні інші належні та допустимі докази, які б у своїй сукупності дозволяли достовірно ідентифікувати співрозмовників.
За таких обставин суд позбавлений можливості поза розумним сумнівом дійти висновку, що зафіксована телефонна розмова відбувалася саме між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , а тому не може покласти зазначені у протоколі відомості в основу обвинувального вироку в частині встановлення особи співрозмовників. Наведені у протоколі обставини можуть бути враховані судом лише в тій частині, у якій вони підтверджуються іншими належними, допустимими та достовірними доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Згідно з протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії — аудіо-, відеоконтролю за особою від 30 березня 2023 року, який був оглянутий та прослуханий у судовому засіданні, встановлено, що головним оперативно-розшуковим відділом ІНФОРМАЦІЯ_3 старшого лейтенанта ОСОБА_24 на виконання доручення слідчого Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області із використанням відеореєстратора «AVR-12» (інв. №111636219, заводський №1307014) та мініатюрного цифрового диктофона «Card 16А 95» (інв. №111630499, заводський №TS238516) проведено негласну слідчу (розшукову) дію — аудіо-, відеоконтроль за особою. Негласна слідча (розшукова) дія проводилася на підставі ухвали слідчого судді Вінницького апеляційного суду №0-853т від 21 березня 2023 року. Фіксація здійснювалася у період з 19:13:04 год. до 19:22:35 год. та з 19:46:59 год. до 19:58:15 год. 24 березня 2023 року. У протоколі зазначено, що на аудіо- та відеозаписі зафіксовано розмови між ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , під час яких ОСОБА_4 проводив інструктаж щодо перетину державного кордону України до Республіки Молдова через річку Дністер. Також у протоколі зазначено, що щодо розміру коштів, які мали сплатити ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , ОСОБА_4 конкретної суми не називав, а лише запитав, чи вони залишать гроші в гаражі, на що ОСОБА_6 відповів: «на березі» (т. 5, а.с. 92–97).
Разом із тим суд зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять висновку судової фоноскопічної експертизи голосу та мовлення, яка б підтверджувала належність зафіксованих на аудіозаписі голосів саме ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Відсутні й інші належні та допустимі докази, які б дозволяли достовірно ідентифікувати осіб, що беруть участь у розмовах, зафіксованих під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії.
За таких обставин суд позбавлений можливості поза розумним сумнівом встановити, що учасниками зафіксованих розмов були саме ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а тому не може покласти в основу вироку висновки щодо змісту цих розмов у частині ідентифікації їх учасників виключно на підставі зазначеного протоколу. Водночас суд враховує обставини, зафіксовані у протоколі, лише в тій мірі, у якій вони підтверджуються іншими належними, допустимими та достовірними доказами, дослідженими під час судового розгляду.
З постанови про приєднання предметів до справи як речових доказів від 26 березня 2023 року встановлено, що надувний резиновий човен зеленого кольору марки «BARK» B-250N з веслами та мотором Fisher, акумуляторну батарею Hilux 400CCЛ 77AH чорного кольору, резинові чоботи-штани чорного кольору, тепловізор марки Pulsar 773001915 чорного кольору, мобільний телефон Nokia синього кольору ІMEI: НОМЕР_5 , всередині якого знаходиться сім-карта із написом orang НОМЕР_6 , фіскальний чек «Нової пошти» 59000930902655, блокнот жовтого кольору із чорновими записами, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , мобільний телефон MЕIZU сірого кольору, кнопковий телефон АLCATEL чорного кольору без задньої кришки, планшет марки Samsung, ІMEI: НОМЕР_7 , комбінезон з чоботами, камуфльований рятувальний жилет, надувний човен зеленого кольору без весел; грошові кошти в сумі 17305 грн, автомобіль марки Volkswagen Touareg, державний номерний знак НОМЕР_4 , було визнано речовими доказами про кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №42023022220000033 (Т.5 а.с.98-99).
З копії ухвали слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2023 року встановлено, що на надувний резиновий човен зеленого кольору марки «BARK» B-250N з веслами та мотором Fisher, акумуляторну батарею Hilux 400CCЛ 77AH чорного кольору, резинові чоботи-штани чорного кольору, тепловізор марки Pulsar 773001915 чорного кольору, мобільний телефон Nokia синього кольору ІMEI: НОМЕР_5 , всередині якого знаходиться сім-карта із написом orang НОМЕР_6 , фіскальний чек «Нової пошти» 59000930902655, блокнот жовтого кольору із чорновими записами, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , мобільний телефон MЕIZU сірого кольору, кнопковий телефон АLCATEL чорного кольору без задньої кришки, планшет марки Samsung, ІMEI: НОМЕР_7 , комбінезон з чоботами, камуфльований рятувальний жилет, надувний човен зеленого кольору без весел; грошові кошти в сумі 17305 грн, автомобіль марки Volkswagen Touareg, державний номерний знак НОМЕР_4 – було накладено арешт (Т.5, а.с.105-107).
Оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов наступних висновків:
Суд, вирішуючи питання, що входить до його компетенції, як то: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, діє в рамках пред`явленого обвинувачення.
Втіленням принципу справедливості судового розгляду є покладення тягаря доведення вини на сторону публічного обвинувачення. Суд може тільки надати оцінку тим обставинам, які викладені в обвинувальному акті і пересвідчитись, що вони підтверджуються належними, і допустимими доказами таким чином, щоб переконати навіть незацікавлену сторонню особу в тому, що обвинуваченим був вчинений зазначений злочин.
Оцінюючи показання свідків відповідно до вимог ст.94 КПК України, суд виходить із їх взаємозв`язку, послідовності та узгодженості з іншими дослідженими доказами у кримінальному провадженні.
Так, показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 суд визнає загалом послідовними, логічними та такими, що узгоджуються між собою в основних обставинах кримінального правопорушення, а саме щодо попереднього знайомства з особою, яка організовувала незаконне переправлення через державний кордон, перенесення дати переправлення, зустрічі 24.03.2023 року з ОСОБА_4 , прибуття до гаражного приміщення, підготовки човна та іншого спорядження, руху до річки Дністер і затримання обвинуваченого безпосередньо під час реалізації злочинного умислу. Вказані показання узгоджуються з протоколами слідчих експериментів, речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження.
Разом із тим суд враховує, що показання зазначених свідків містять окремі розбіжності щодо обставин визначення вартості незаконного переправлення, обговорення винагороди та демонстрації грошових коштів. Однак такі суперечності не стосуються безпосередньо встановлення факту участі ОСОБА_4 у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, а тому не спростовують достовірності їх показань у цій частині. Саме з огляду на ці розбіжності суд не бере їх за основу при встановленні корисливого мотиву у діях обвинуваченого.
Показання свідка  ОСОБА_19   узгоджуються з показаннями ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у частині їх перебування у готелі «Вікторія» у березні 2023 року, підтверджують факт їх поселення особою на прізвище ОСОБА_16 та є додатковим підтвердженням обставин, викладених свідками обвинувачення.
Показання свідка ОСОБА_20 суд не бере до уваги, оскільки повідомлені ним обставини ґрунтуються виключно на особистому сприйнятті окремого епізоду та не містять конкретних відомостей щодо предмета розмови між її учасниками. Вказані показання не спростовують сукупності інших доказів, досліджених судом, та не підтверджують доводів сторони захисту щодо провокації злочину.
Показання свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_25 переважно зводяться до повідомлення про те, що їм нічого не відомо про обставини кримінального провадження або вони їх не пам`ятають. Водночас такі показання не узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, зокрема показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та  ОСОБА_19 , а тому не спростовують встановлених судом фактичних обставин.
Показання свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 підтверджують лише факт їх участі як понятих під час проведення огляду місця події та обшуку, а також факт вилучення окремих предметів, однак самі по собі не підтверджують обставин сприяння обвинуваченим незаконного переправлення осіб через державний кордон України, не доводять факту одержання ним будь-якої винагороди за такі дії .
Докази на які посилається сторона захисту як неналежні:
Що стосується доводів сторони захисту про порушення порядку внесення відомостей до ЄРДР, моменту набуття особою статусу підозрюваного, а також підстав проведення оперативно-розшукових та негласних слідчих (розшукових) дій, суд зазначає наступне: По-перше, безпідставними є твердження захисту про те, що досудове розслідування щодо ОСОБА_4 не могло здійснюватися через нібито невнесення відомостей про нього до ЄРДР.
Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач чи прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після отримання заяви, повідомлення або самостійного виявлення обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.
Зазначена норма не містить вимоги про обов`язкове внесення до ЄРДР відомостей про конкретну особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, на момент початку досудового розслідування. Більше того, відповідно до матеріалів кримінального провадження, у витязі з ЄРДР у розділі «Особа, якій повідомлено про підозру» зазначено саме ОСОБА_4 із зазначенням його дати народження, що свідчить про внесення відповідних відомостей до Реєстру після повідомлення йому про підозру у порядку, передбаченому КПК України. Таким чином твердження сторони захисту про відсутність у ЄРДР будь-яких відомостей щодо ОСОБА_4 спростовуються безпосередньо даними Реєстру.
Посилання захисту на ч.2 ст.214 КПК України також є помилковим.
Частина 2 ст.214 КПК України встановлює, що досудове розслідування розпочинається саме з моменту внесення відомостей до ЄРДР. У даному випадку відомості про кримінальне правопорушення були внесені 20.03.2023 року, після чого розпочато досудове розслідування. Закон не ставить можливість проведення розслідування у залежність від того, чи встановлена вже конкретна особа, яка його вчинила.
Безпідставними є й твердження захисту про те, що повідомлення про підозру було вручено до внесення відповідних відомостей до ЄРДР, оскільки відповідно до Реєстру матеріалів досудового розслідування встановлено, що підозру ОСОБА_4 було вручено 25.03.2023 року, а відомості до ЄРДР внесено 20.03.2023 року.
Відповідно до п.4 ч.5 ст.214 КПК України та Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, відомості про особу вносяться до Реєстру саме після повідомлення їй про підозру. Отже, внесення до ЄРДР інформації про конкретного підозрюваного є процесуальним наслідком набуття особою статусу підозрюваного, а не передумовою для вручення повідомлення про підозру.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 20 березня 2023 року відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, на підставі отриманої правоохоронними органами інформації про функціонування схеми незаконного переправлення осіб через державний кордон України.
Відповідно до п.5 ч.5 ст.214 КПК України до ЄРДР вносяться, зокрема, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Саме використання законодавцем поняття «попередня правова кваліфікація» свідчить про те, що вона може бути змінена або уточнена у процесі досудового розслідування після отримання нових доказів.
Кримінальне провадження було законно розпочато після внесення відомостей до ЄРДР за ч.2 ст.332 КК України, а подальша зміна правової кваліфікації на ч.3 ст.332 КК України здійснена в межах того самого кримінального провадження відповідно до встановлених у ході розслідування фактичних обставин та не потребувала повторної реєстрації кримінального провадження чи внесення нових відомостей до ЄРДР. Саме тому такі доводи сторони захисту є юридично неспроможними та не можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими.
Не заслуговують на увагу й доводи захисту про те, що оперативно-розшукові заходи щодо ОСОБА_4 були розпочаті до внесення відомостей до ЄРДР.
Оперативно-розшукова діяльність та досудове розслідування є різними за своєю правовою природою формами діяльності правоохоронних органів. Відповідно до ст.1,6 та 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», оперативні підрозділи мають право здійснювати оперативно-розшукові заходи за наявності інформації про підготовку чи вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, а також щодо невстановлених осіб, причетних до його вчинення. Отже, сам по собі факт проведення оперативних заходів до внесення відомостей до ЄРДР не свідчить про незаконність таких дій та не тягне автоматичної недопустимості отриманих у подальшому доказів.
Крім того, матеріалами кримінального провадження підтверджується, що підставою для внесення відомостей до ЄРДР стали матеріали правоохоронних органів про функціонування схеми незаконного переправлення осіб через державний кордон України, а не виключно повідомлення свідка ОСОБА_7 .
Твердження захисту про відсутність об`єктивної підозри також є необґрунтованими. На стадії внесення відомостей до ЄРДР закон не вимагає наявності доказів винуватості конкретної особи чи достатніх доказів для повідомлення про підозру. Для початку досудового розслідування достатньо наявності відомостей, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (ч.1 ст.214 КПК України). Саме з метою перевірки таких відомостей і проводиться досудове розслідування.
Отже, наведені стороною захисту доводи є наслідком неправильного тлумачення положень ст.214 КПК України, змішування процедур оперативно-розшукової діяльності та досудового розслідування, а також не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, оскільки відомості про кримінальне правопорушення були своєчасно внесені до ЄРДР, досудове розслідування здійснювалося у встановленому законом порядку, а після повідомлення ОСОБА_4 про підозру відповідні відомості про нього були внесені до ЄРДР із зазначенням його анкетних даних, що повністю відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства України.
Доводи сторони захисту про те, що покази свідків сторони обвинувачення самі по собі не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, а також про їх суперечливість, є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Насамперед слід зазначити, що сторона обвинувачення не обґрунтовує винуватість ОСОБА_4 виключно показами свідків. 
Відповідно до вимог ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у визначеному законом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що мають значення для кримінального провадження. Такі фактичні дані встановлюються не лише показаннями, а й речовими доказами, документами, висновками експертів, протоколами слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій.
Таким чином, показання свідків у даному кримінальному провадженні оцінюються не ізольовано, а у взаємозв`язку з іншими доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження, зокрема матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій, протоколами слідчих дій, результатами оглядів, вилученими речовими доказами та іншими письмовими доказами.
Доводи сторони захисту про недостовірність показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , є необґрунтованими, оскільки ґрунтуються на вибірковому аналізі окремих фрагментів їх показань та фактично зводяться до незгоди сторони захисту з оцінкою доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Таким чином, навіть за наявності окремих неточностей чи розбіжностей у показаннях свідків це не є безумовною підставою для визнання їх недостовірними, якщо в цілому вони є логічними, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, дослідженими судом.
Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прибували до м.Ямпіль ще до внесення відомостей до ЄРДР, саме по собі не свідчить про незаконність їхніх дій.
Відповідно до Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативні підрозділи мають право здійснювати перевірку отриманої інформації про підготовку або вчинення злочину. Сам факт перевірки оперативної інформації до початку досудового розслідування не є процесуальним порушенням і не свідчить про незаконність подальшого кримінального провадження.
Безпідставними є також твердження сторони захисту про те, що свідки нібито приховали від органу досудового розслідування свої попередні знайомства чи спільні поїздки.
По-перше, сторона захисту не надала жодного доказу того, що зазначені обставини були умисно приховані або що вони мають істотне значення для предмета доказування, визначеного ст. 91 КПК України.
По-друге, навіть якщо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були знайомі між собою, сама по собі ця обставина жодним чином не свідчить про фальсифікацію доказів чи їх недопустимість. 
Не заслуговують на увагу і доводи сторони захисту щодо різних пояснень ОСОБА_7 стосовно джерела отримання номера телефону.
Із наведених захистом обставин убачається, що показання свідка стосувалися лише того, хто саме передав йому номер телефону — ОСОБА_28 чи інша особа на ім`я ОСОБА_29 . Водночас зазначені розбіжності не стосуються обставин, які входять до предмета доказування у цьому кримінальному провадженні, визначеного ст.91 КПК України, а саме: факту сприяння незаконного переправлення осіб через державний кордон, ролі ОСОБА_4 , його умислу та інших істотних обставин. Отже, навіть якщо свідок по-різному описував другорядні деталі отримання контактного номера телефону, це саме по собі не свідчить про недостовірність усіх його показань. Крім того, сторона захисту безпідставно ототожнює можливі неточності у показаннях свідка з фактом провокації злочину.
Також суд спростовує доводи захисника та обвинуваченого щодо наявності провокації злочину.
Відповідно до ст. 271 КПК України під час контролю за вчиненням злочину забороняється підбурювати особу до вчинення кримінального правопорушення з метою його подальшого викриття. Разом з тим для встановлення провокації необхідно довести, що саме правоохоронні органи сформували у особи умисел на вчинення злочину, якого до їх втручання не існувало.
Жодних об`єктивних доказів того, що саме оперативні працівники або ОСОБА_7 схиляли ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, не надано. Натомість наведені доводи ґрунтуються виключно на припущеннях та суб`єктивному тлумаченні окремих фрагментів показань свідків.
З цього приводу суд відзначає, той факт, що свідок ОСОБА_7 діяв під контролем правоохоронних органів, ніяким чином не свідчить про вчинення провокаційних дій правоохоронними органами чи самим свідком щодо обвинуваченого, оскільки свідок був задіяний працівниками правоохоронних органів для фіксування протиправної діяльності обвинуваченого у відповідності до вимог КПК та Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність».
Окрім того, у справі немає відомостей і стороною захисту не надано в судовому засіданні будь-яких даних, які би свідчили про провокацію обвинуваченого вчинити злочини, зокрема відсутні неодноразові, наполегливі прохання з боку свідка.
При цьому згідно з усталеною судовою практикою (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду, ухвалені у провадженнях № 51-791км19, № 51-7096км18, № 51-6497км18, № 51-2010км19, № 51-2040км19, № 51-1968км19, № 51-2950км20, № 51-27км20, № 51-2025км20, № 51-420км19, № 51-6190км18, № 51-584км18, № 51-7086км18, № 51-8747км18) застосування особливих методів ведення слідства, зокрема агентурних методів, саме по собі не може порушувати права особи на справедливий суд. Ризик провокації з боку працівників правоохоронних органів, викликаний вказаними методами, означає, що їх використання повинно бути суворо регламентованим. Для застосування цих методів у правоохоронних органів мають бути докази на підтвердження аргументу схильності особи до вчинення злочину.
Для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів судова практика виробила змістовний та процесуальний критерії. Під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним - наявність у суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін.
Так, для встановлення факту провокації злочину визначальним є з`ясування питань: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи було би скоєно злочин без втручання правоохоронних органів; вагомість причин проведення оперативної закупівлі, чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особу було втягнуто у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.
Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 брали участь у перенесенні човна, акумулятора та весел до місця переправлення, а відтак нібито сприяли вчиненню злочину (проявляли активні дії) та здійснили його провокацію, є безпідставними.
Матеріалами кримінального провадження встановлено, що зазначені дії ОСОБА_7 , який діяв як залучена особа під контролем правоохоронних органів, та ОСОБА_6 , як працівника Державної прикордонної служби України, здійснювалися виключно на виконання вказівок ОСОБА_4 . Сам по собі факт виконання окремих вказівок ОСОБА_4 щодо перенесення човна, акумулятора та весел не свідчить про підбурювання до вчинення злочину чи створення умов для його виникнення. Зазначені дії не передували формуванню злочинного умислу обвинуваченого і не вплинули на прийняття ним рішення щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не пропонували спосіб вчинення злочину, не ініціювали його, не схиляли обвинуваченого до незаконного переправлення осіб через державний кордон та не впливали на прийняття ним відповідного рішення. Саме виконання технічних дій за вказівкою ОСОБА_4 - не може розцінюватися як провокація. Таким чином, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що органи досудового розслідування діяли пасивно і не підбурювали обвинуваченого до вчинення злочину. Таким чином, дії працівників органів досудового розслідування, зважаючи на прецедентну практику ЄСПЛ стосовно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не призвели до підбурювання обвинуваченого та вчинення злочину, що йому інкримінується.
Не може свідчити про недостовірність показань ОСОБА_7 той факт, що його допит в судовому засіданні було перервано та продовжено в іншу дату.
Відповідно до ст.352 КПК України суд має право відкласти або продовжити допит свідка у разі необхідності забезпечення повного, всебічного та безпосереднього дослідження доказів. Сам по собі повторний виклик свідка або продовження його допиту не свідчить про неправдивість його показань чи про сторонній вплив, якщо такі обставини не підтверджені належними і допустимими доказами.
Посилання сторони захисту на те, що свідок нібито «підготувався» до повторного допиту або змінив свої показання під впливом невстановлених осіб, є виключно припущенням, яке не підтверджене жодними об`єктивними доказами, а тому відповідно до вимог ст. 17 та ст. 94 КПК України не може бути покладене в основу висновків суду.
Посилання захисту на невідповідність часу повідомлення ОСОБА_7 правоохоронних органів фактичним обставинам кримінального провадження ґрунтуються на вибірковому тлумаченні його показань. Із показань свідка вбачається, що він повідомив про відому йому інформацію правоохоронним органам після спілкування з особами, які запропонували незаконне переправлення через державний кордон. При цьому окремі неточності щодо послідовності контактів із конкретними посадовими особами чи дат окремих процесуальних дій самі по собі не свідчать про їх недостовірність, оскільки стосуються подій, віддалених у часі від моменту допиту, та не впливають на встановлення обставин інкримінованого кримінального правопорушення.
Доводи захисту про те, що процесуальні документи були складені «заднім числом», ґрунтуються виключно на власних припущеннях та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. Сам по собі факт реєстрації кримінального провадження, оформлення процесуальних документів, визначення підслідності, групи прокурорів, слідчих та виконання інших процесуальних дій 20.03.2023 не свідчить про їх незаконність чи фальсифікацію, оскільки такі дії є звичайною процесуальною процедурою після отримання інформації про можливе вчинення кримінального правопорушення.
Посилання сторони захисту на окремі розбіжності у показаннях свідка ОСОБА_7 , зокрема щодо наявності наміру незаконно перетнути державний кордон, також не спростовують доведеності обставин обвинувачення, оскільки зазначені розбіжності стосуються окремих деталей та були предметом безпосереднього дослідження судом. Суд оцінює показання свідка не ізольовано, а у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні, які узгоджуються між собою та взаємно підтверджують встановлені обставини.
Відповідно до ст.246 КПК України негласні слідчі (розшукові) дії є різновидом слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню. Такі дії проводяться виключно у випадках та порядку, передбачених КПК України, на підставі відповідних процесуальних рішень.
Згідно зі ст. 252 КПК України хід та результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії оформлюються протоколом, до якого долучаються відповідні носії інформації та інші додатки. Саме протокол НСРД разом із додатками є процесуальним джерелом доказів.
Посилання сторони захисту на відсутність окремих відеозаписів телефонної розмови від 23.03.2023 року та окремих епізодів 24.03.2023 року саме по собі не свідчить про недопустимість усіх результатів НСРД.
КПК України не містить вимоги про обов`язкову безперервну відеофіксацію всіх без винятку подій, пов`язаних із проведенням контролю за вчиненням злочину.
Відповідно до ст. 104 та ст. 252 КПК України доказом є протокол проведення НСРД та додані до нього матеріали. Відсутність фіксації окремого епізоду може впливати лише на оцінку доказової сили відповідної інформації, однак сама по собі не свідчить про незаконність проведення НСРД та не тягне автоматичного визнання недопустимими всіх отриманих доказів.
Не заслуговують на увагу твердження захисту про те, що у протоколі від 25.03.2023 року нібито відображено події, яких немає на відеозаписах.
Відповідно до ч.3 ст.104 КПК України протокол повинен містити відомості про всі істотні обставини проведеної процесуальної дії, а не виключно ті, що відображені на технічному носії інформації.
Сам по собі факт відсутності окремого аудіо- чи відеофрагмента не означає, що відповідна обставина не могла бути встановлена з інших матеріалів кримінального провадження, у тому числі шляхом аналізу результатів комплексу проведених негласних слідчих (розшукових) дій, матеріалів оперативного супроводу, показань учасників відповідних процесуальних дій та інших доказів.
Фактично сторона захисту ставить під сумнів достовірність викладених у протоколі обставин, однак такі доводи стосуються оцінки доказів відповідно до ст.94 КПК України, а не їх допустимості.
Доводи захисту про відсутність доказів належності телефонного номера ОСОБА_4 також не можуть бути підставою для визнання протоколів НСРД недопустимими.
Питання про те, чи використовувався конкретний номер телефону саме обвинуваченим, є питанням оцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи.
Такі обставини встановлюються судом на підставі всієї сукупності доказів, а не виключно результатів НСРД. Навіть якщо сторона захисту заперечує належність телефону обвинуваченому, це саме по собі не свідчить про незаконність проведення НСРД чи оформлення їх результатів.
Особливо безпідставними є твердження сторони захисту про нібито фальсифікацію протоколу старшим оперуповноваженим.
Відповідно до ст.84 КПК України протокол процесуальної дії є самостійним процесуальним джерелом доказів.
При цьому будь-які твердження про фальсифікацію доказів повинні підтверджуватися належними та допустимими доказами. Однак стороною захисту не надано жодного доказу внесення службовою особою завідомо неправдивих відомостей до протоколу. Такі твердження фактично є припущеннями та не можуть бути покладені в основу судового рішення.
Посилання захисту на те, що оперативні працівники чи залучені особи переносили речі або допомагали із пересуванням, також не свідчать про провокацію злочину.
Статтею 271 КПК України забороняється саме підбурювання особи до вчинення злочину.
Разом із тим забезпечення проведення контролю за вчиненням злочину, супровід конфіденційної особи, створення умов для документування злочинної діяльності чи виконання заходів безпеки саме по собі не є провокацією.
При цьому сторона захисту не надала жодного об`єктивного доказу того, що саме правоохоронні органи сформували у ОСОБА_4 умисел на вчинення злочину.
Не свідчить про недопустимість доказів і факт складання двох протоколів. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, протокол від 25.03.2023 року лише фіксував неможливість технічного опрацювання інформації у зв`язку з тимчасовою відсутністю технічної можливості використання відповідної автоматизованої системи.
Після усунення технічних обставин було здійснено опрацювання отриманих матеріалів та складено відповідний протокол від 30.03.2023 року.
Таким чином, зазначені документи не суперечать один одному, а відображають різні етапи опрацювання результатів НСРД. КПК України не містить заборони на оформлення відповідних процесуальних документів після усунення технічних перешкод.
Стаття 106 КПК України регламентує загальні вимоги щодо оформлення процесуальних документів і сама по собі не встановлює безумовної підстави для визнання доказу недопустимим у разі наявності окремих процесуальних недоліків.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що не кожне процесуальне порушення тягне недопустимість доказу. Відповідно до ст.87 КПК України підставою для визнання доказу недопустимим є лише істотне порушення прав і свобод людини або отримання доказу внаслідок такого порушення.
Стороною захисту не доведено, яким саме чином оформлення протоколу від 30.03.2023 року порушило права обвинуваченого чи вплинуло на достовірність отриманої інформації.
Також не заслуговують на увагу доводи про необхідність проведення експертизи відеозаписів. КПК України не містить вимоги про обов`язкове проведення експертного дослідження кожного аудіо- чи відеозапису, отриманого під час НСРД. Експертиза призначається лише у випадках, коли для встановлення певних обставин необхідні спеціальні знання (ст. 242 КПК України). Сам по собі факт непризначення експертизи не свідчить про можливий монтаж чи фальсифікацію записів. Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про внесення змін до оригіналів записів або їх монтаж, стороною захисту суду не надано.
Сам по собі факт складення протоколу від 25.03.2023 року, в якому зазначено про неможливість на той час здійснити повне опрацювання матеріалів через відсутність технічної можливості, не свідчить про незаконність проведення НСРД чи недопустимість отриманих результатів. Такий протокол лише фіксував об`єктивну обставину щодо тимчасової неможливості технічної обробки носія інформації, тоді як після усунення відповідних технічних причин було проведено його опрацювання та складено протокол від 30.03.2023 року.
Твердження сторони захисту про те, що працівник оперативного підрозділу не міг зробити висновок про наявність інформації, яка має доказове значення, є припущенням. Сам факт неможливості здійснення повної технічної обробки не виключає можливості встановлення наявності записаної інформації на носії чи її попереднього візуального або технічного огляду. При цьому зазначена обставина не свідчить про порушення порядку отримання доказу.
Безпідставними є і посилання захисту на п.4.14 Інструкції про організацію проведення НСРД.
Навіть якщо сторона захисту вважає, що вимоги Інструкції були виконані не в повному обсязі, саме по собі це не є підставою для визнання доказу недопустимим. Відповідно до ст. 86 КПК України доказ є допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому КПК України. Положення відомчих нормативних актів не можуть встановлювати додаткові підстави недопустимості доказів, не передбачені кримінальним процесуальним законом.
Також не заслуговують на увагу доводи сторони захисту щодо наявності двох протоколів за результатами однієї НСРД.
Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 25.09.2023 у справі №208/2160/18 дійшов висновку, що саме по собі складання протоколу НСРД поза строком, визначеним ч.3 ст.252 КПК України, не є підставою для визнання його недопустимим доказом, якщо таке порушення не призвело до істотного обмеження прав сторони захисту.
Отже, саме існування двох протоколів або подальше опрацювання матеріалів після усунення технічних перешкод не свідчить про незаконність проведення НСРД.
Не можуть бути прийняті судом і твердження сторони захисту про нібито внесення до протоколу недостовірних відомостей щодо часу телефонного дзвінка.
Зазначені доводи фактично стосуються оцінки достовірності доказів, яка відповідно до ст.94 КПК України належить виключно до компетенції суду та здійснюється у сукупності з усіма іншими доказами у кримінальному провадженні. Самі по собі твердження захисту про можливі розбіжності у часі окремих подій не свідчать про фальсифікацію протоколу та не є підставою для визнання його недопустимим.
Посилання захисту на відсутність телефону чи SIM-картки також не впливають на допустимість результатів НСРД. Питання належності конкретного телефонного номера обвинуваченому є питанням доказування та оцінки доказів відповідно до ст.ст. 91, 94 КПК України. Такі обставини можуть підтверджуватися сукупністю різних доказів, а не виключно вилученням мобільного телефону або SIM-картки.
Необґрунтованими є й доводи сторони захисту щодо відсутності в протоколах НСРД окремих відомостей про час прибуття конфіденційного співробітника до оперативного підрозділу, видачу та повернення технічних засобів, осіб, які їх видавали чи приймали.
Відповідно до ч.1 ст.104 КПК України протокол повинен містити відомості про хід і результати процесуальної дії. Разом із тим відсутність окремих технічних або організаційних деталей проведення НСРД сама по собі не свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, якщо такі недоліки не вплинули на достовірність зафіксованої інформації та не призвели до порушення прав учасників кримінального провадження.
Згідно зі ст. 87 КПК України недопустимими визнаються лише ті докази, які отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини або з істотним порушенням вимог КПК України. Сторона захисту не навела жодних об`єктивних даних про те, що зазначені нею недоліки призвели до порушення права ОСОБА_4 на захист або поставили під сумнів автентичність отриманої інформації.
Таким чином, наведені стороною захисту доводи свідчать лише про незгоду з оцінкою окремих доказів, однак не підтверджують порушення порядку проведення НСРД чи наявності підстав, передбачених ст.87 КПК України, для визнання протоколів НСРД «Спостереження за особою в публічно доступному місці» недопустимими доказами. 
Суд не погоджується з доводами сторони захисту про недопустимість постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину від 22.03.2023 року.
Відповідно до ч.7 ст.271 КПК України у постанові прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину повинні бути викладені обставини, які свідчать про відсутність провокування особи на вчинення злочину, а також зазначено про застосування спеціальних імітаційних засобів у разі їх використання. Сам по собі зміст постанови є процесуальним рішенням прокурора про надання дозволу на проведення відповідної негласної слідчої (розшукової) дії і не є доказом винуватості особи у розумінні ст.84 КПК України. Тому можливі недоліки її оформлення не можуть автоматично свідчити про недопустимість усіх доказів, отриманих у результаті проведення контролю за вчиненням злочину.
Судом встановлено, що під час проведення контролю за вчиненням злочину правоохоронними органами було дотримано вимоги кримінального процесуального закону, а доводи сторони захисту щодо нібито провокації злочину не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Матеріали кримінального провадження свідчать, що проведення зазначеної негласної слідчої (розшукової) дії було спрямоване на документування вже існуючої злочинної діяльності, а не на формування у обвинуваченого умислу на її вчинення.
Оцінюючи доводи сторони захисту, суд вважає обґрунтованими посилання захисту на відсутність належних та достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували наявність у діях ОСОБА_4 корисливого мотиву. У цій частині доводи захисту узгоджуються з результатами дослідження доказів у судовому засіданні та підлягають врахуванню судом при вирішенні питання про правову кваліфікацію дій обвинуваченого.
Так, обвинувачення посилається на те, що ОСОБА_4 нібито визначив вартість незаконного переправлення осіб через державний кордон України у розмірі 5000 доларів США з кожної особи. Проте зазначені обставини не знайшли свого належного підтвердження під час судового розгляду.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 надали непослідовні та взаємно суперечливі показання щодо того, ким саме було визначено суму винагороди, за яких обставин вона обговорювалася, чи обговорювалася вона безпосередньо з ОСОБА_4 , а також щодо факту демонстрації або передачі грошових коштів. В окремих своїх показаннях свідок ОСОБА_7 зазначав, що інформацію про вартість переправлення він отримав у месенджері, в інших — що сума була погоджена з Халковським, а під час судового розгляду не пам`ятає чи ОСОБА_4 визначав вартість незаконного переправлення.
Крім того, матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_4 отримував, вимагав або погоджувався отримати будь-які грошові кошти чи іншу матеріальну вигоду. Не встановлено також факту передачі або демонстрації йому грошових коштів чи спеціальних імітаційних засобів, а надані стороною обвинувачення докази не дають можливості беззаперечно встановити, що саме ОСОБА_4 був особою, яка визначала розмір винагороди за незаконне переправлення.
Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, а всі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь. Згідно зі ст.91 КПК України саме на сторону обвинувачення покладається обов`язок доведення обставин, які підлягають доказуванню, у тому числі мотиву вчинення кримінального правопорушення, якщо він є кваліфікуючою ознакою.
Так, статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Вирішуючи питання про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України суд виходить зі наступного.
Так, безпосереднім об`єктом злочину є - встановлений порядок перетинання державного кордону України.
З об`єктивної сторони злочин характеризується вчиненням таких діянь: 1) незаконне переправлення осіб через державний кордон України; 2) організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України; 3) керівництво незаконним переправленням осіб через державний кордон України; 4) сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод.
Переправлення через державний кордон України - це дії, спрямовані на переведення, перевезення тощо осіб через умовну лінію, яка визначає межі території України. При цьому всі дії організатора, керівника такого переправлення або особи, яка сприяє йому, можуть бути повністю виконані ще до того, як особи, яких вони переправляють через державний кордон України, перетнули його.
Незаконним переправленням через державний кордон України є у випадках, коли особи переправляються через державний кордон України:
1) будь-яким способом поза відповідними пунктами пропуску;
2) у пунктах пропуску, але без відповідних документів;
3) у пунктах пропуску, але за документами, які містять недостовірні відомості про особу;
4) у пунктах пропуску, але без дозволу відповідних органів влади.
Із суб`єктивної сторони цей злочин вчиняється з прямим умислом.
Сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України в діях ОСОБА_4 полягало у наданні засобів та створенні умов для незаконного переправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 через державний кордон України до Республіки Молдова, а саме у використанні власного надувного човна «BARK» B-250N з веслами та двигуном, за допомогою якого 24 березня 2023 року близько 19 год. 50 хв. планувалося здійснити переправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 через річку Дністер у районі прикордонного знака № НОМЕР_8 у м. Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області. Крім того, ОСОБА_4 провів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 інструктаж щодо порядку їх розміщення у надувному човні під час переправлення через річку Дністер з метою уникнення їх візуального виявлення прикордонними нарядами, а також, рухаючись до місця запланованого переправлення, періодично здійснював спостереження за навколишньою місцевістю за допомогою тепловізора. Таким чином, сприяння незаконному переправленню було вчинене щодо двох громадян України – ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
На думку суду сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України, вказівками та наданням засобів, вчиненому щодо кількох осіб, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_4 повністю доведена дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та показами свідків.
Разом з цим, стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом наявність у діях ОСОБА_4 такої кваліфікуючої ознаки інкримінованого кримінального правопорушення, як вчинення його з корисливих мотивів. Надані стороною обвинувачення докази у своїй сукупності не підтверджують, що обвинувачений мав на меті одержання неправомірної матеріальної вигоди або що саме ним було обумовлено розмір винагороди за незаконне переправлення осіб через державний кордон України.
Водночас інші обставини інкримінованого кримінального правопорушення, а саме сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України, вчинене щодо кількох осіб, знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. 
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність виключення з обвинувачення кваліфікуючої ознаки вчинення кримінального правопорушення з корисливих мотивів та перекваліфікації дій ОСОБА_4 з ч.3 ст.332 КК України на ч.2 ст.332 КК України як сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України, вчинене щодо кількох осіб.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст.65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.
Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
У Постанові від 14.06.2018 року (справа №760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі №1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.
Санкцією частини 2 статті 332 КК України визначено, що за дії, передбачені частиною першою цієї статті вчинені щодо кількох осіб, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Досліджені дані про особу ОСОБА_4 свідчать про те, що він раніше не судимий, що підтверджено вимогою про судимість №23084369420195210203, позитивно характеризується за місцем свого проживання, що підтверджено даними, які містить довідка-характеристика від 13.04.2023 року №02-12/298, має постійне місце проживання по АДРЕСА_1 , на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, що підтверджено даними, які містять довідки №75, №76 від 14.04.2023 року. 
Суд відповідно до ч.2 ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання, визнає те, що ОСОБА_4 вперше притягається до кримінальної відповідальності.
Обставиною, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.
Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст.368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст.65 КК України, в тому числі встановлені судом обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ч.5 ст.12 КК України належить до тяжких злочинів, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.2 ст.332 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. 
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ККС ВС у справі 295/5493/22 від 04 квітня 2023 року, такий вид покарання як позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю може застосовуватися як до осіб, які вже обіймають певні посади або здійснюють відповідну діяльність, так і до осіб, які такі посади можуть обійняти в майбутньому, або ж у майбутньому можуть здійснювати відповідну діяльність. Тому, суд приходить до висновку про необхідність позбавити обвинуваченого права займатися діяльністю, пов`язаної із охороною державного кордону України.
При цьому, враховуючи вік обвинуваченого на час вчинення злочину 58 років, а також те, що вчинений ним злочин не є систематичним, відсутність тяжких наслідків, суд вважає можливим виправлення та перевиховання ОСОБА_4 без ізоляції його від суспільства, а тому на підставі ст.75 КК України, вважає звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним в майбутньому нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбування призначеного ОСОБА_4 покарання, строк його попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні в період часу з 24 березня 2023 року до 30 березня 2023 року (включно), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_4 в межах даного кримінального провадження ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області №138/833/23 від 27.03.2023 року було обрано тримання під вартою з правом внесення застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить – 536 800 грн.
Згідно повідомлення з ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» встановлено, що ОСОБА_4 було звільнено з установи 30 березня 2023 року у зв`язку з внесенням застави.
Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 15 травня 2024 року було зменшено розмір застави, визначений ОСОБА_4 з 200 (двохсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 800 гривень на 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 246 400 гривень.
Відповідно до ч.11 ст.182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.
Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 р. №15 встановлений порядок повернення застави, зокрема: кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.
На підставі викладеного, а також враховуючи те, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено, оскільки запобіжний захід у вигляді застави останнім не був порушений, суд вважає, що заставу у розмірі 246 400 гривень після набрання вироком законної сили, слід повернути заставодавцю. 
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.
Згідно положень ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні. 
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати виним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.332 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням охорони державного кордону та займатися діяльністю, пов`язаною з перевезенням пасажирів строком на 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої та пункту 2, 4 частини третьої статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з моменту затримання 24 березня 2023 року до 30 березня 2024 року (включно).
Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.
Строк відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із здійсненням охорони державного кордону та займатися діяльністю, пов`язаною з перевезенням пасажирів - рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити, - заставу.
Заставу у розмірі 246 400 (двісті сорок шість тисяч чотириста) гривень, після набрання вироком законної сили, - повернути заставодавцю ОСОБА_4 .
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області №138/833/23 від 28 березня 2023 року, після набрання вироком законної сили, - скасувати.
Речові докази: 
надувний резиновий човен зеленого кольору марки «BARK» B-250N з веслами та мотором Fisher, акумуляторну батарею Hilux 400CCЛ 77AH чорного кольору, тепловізор марки Pulsar 773001915 чорного кольору, резинові чоботи-штани чорного кольору – передати для потреб Збройних Сил України.
мобільний телефон Nokia синього кольору ІMEI: НОМЕР_5 , всередині якого знаходиться сім-карта із написом orang НОМЕР_6 - конфіскувати в дохід держави.
комбінезон з чоботами, камуфльований рятувальний жилет, надувний човен зеленого кольору без весел, фіскальний чек «Нової пошти» 59000930902655, блокнот жовтого кольору із чорновими записами, мобільний телефон MЕIZU сірого кольору, кнопковий телефон АLCATEL чорного кольору без задньої кришки, планшет марки Samsung, ІMEI: НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , автомобіль марки Volkswagen Touareg, державний номерний знак НОМЕР_4 , грошові кошти в сумі 17305 грн. – повернути ОСОБА_30 .
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Вручити копію вироку обвинуваченим та прокурору негайно. Учаснику судового провадження, який не був присутній у судовому засіданні копію вироку суду надіслати поштою не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя : ОСОБА_1