ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/826/26 

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108 
Господарський суд Київської області 
без виклику (повідомлення) сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянув матеріали справи 
за позовом Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО» 
04073, місто Київ, вулиця Сирецька, будинок 28/2, код ЄДРПОУ 23162981
до Товариства з обмеженою відповідальністю «СС-СЕРВІС»
08140, Київська область, Бучанський район, село Білогородка, вулиця Володимирська, будинок 27, квартира 15, код ЄДРПОУ 38274753
про стягнення заборгованості

Обставини справи:
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх.№9486/26 від 24.03.2026) Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО» до Товариства з обмеженою відповідальністю «СС-СЕРВІС» про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані наявністю у відповідача заборгованості перед позивачем за договором поставки.
Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №911/826/26, розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлені строки подання учасниками справи заяв по суті справи.
Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява (вх. №5899/26 від 07.04.2026) про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу.
За результатом розгляду заяви позивача (вх. №5899/26 від 07.04.2026) про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу, суд дійшов таких висновків.
Заява обгрунтована сплатою відповідачем суми основного боргу після звернення позивача з позовом до суду, на підтвердження чого позивачем додається копія платіжної інструкції від 24.03.2026 на суму 8317,80 грн.
Судом взяте до уваги підписання заяви позивача уповноваженим на вчинення такої процесуальної дії від імені позивача представником - адвокатом Погорілцем Р.В., повноваження якого підтверджуються наявним у матеріалах справи ордером серія АІ № 2159529 від 23.03.2026.
Суд роз`яснює позивачу, що відповідно до частини 3 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Згідно з пунктом 2 частини 1, частини 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору; про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
З огляду на сплату позивачем судового збору в мінімальному розмірі, у зв`язку із закриттям частини провадження судовий збір не підлягає поверненню.
Зважаючи на вказане, заява позивача (вх. №5899/26 від 07.04.2026) про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу підлягає задоволенню.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.04.2026 заяву Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО» (вх. №5899/26 від 07.04.2026) про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу задоволено, провадження у справі №911/826/26 закрито в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 8317,80 грн, подальший розгляд справи постановлено здійснювати за такими позовними вимогами: "Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СС-СЕРВІС» (08140, Київська область, Бучанський район, село Білогородка, вулиця Володимирська, будинок 27, квартира 15, код ЄДРПОУ 38274753) на користь Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО» (04073, місто Київ, вулиця Сирецька, будинок 28/2, код ЄДРПОУ 23162981) пеню в розмірі 287,14 грн, штраф - 831,78 грн, інфляційні втрати – 83,18 грн та 3% річних від суми боргу в розмірі – 28,71 грн". 
Відповідач відзив, у встановлений строк, не подав.
Ухвала Господарського суду Київської області про відкриття провадження у справі від 03.04.2026 направлена судом відповідачу за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний суд", в якій у відповідача наявний зареєстрований електронний кабінет.
Відповідно до довідки про доставку електронного листа відповідач отримав вищевказану ухвалу суду 04.04.2026 (субота) о 08:28.
Відповідно до частини 2 пункту 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Відтак, днем коли відповідач отримав ухвалу Господарського суду Київської області від 03.04.2026 є 06.04.2026.
Частиною 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Факт отримання відповідачем ухвали Господарського суду Київської області від 03.04.2026 у цій справі свідчить про обізнаність відповідача про наявність цього судового провадження, його право на заперечення позову, наведення суду своїх доводів та надання доказів.
Відтак, відповідач належним чином повідомлений судом про розгляд цієї справи та встановлені процесуальні строки.
Відповідач своїм правом на заперечення позову, в порядку статті 165 Господарського процесуального кодексу України, не скористався та не подав до суду у встановлений строк відзиву на позовну заяву.
Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З урахуванням належного повідомлення відповідача про розгляд цієї справи, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.
За результатами розгляду матеріалів справи, дослідження доказів та оцінки їх у сукупності, суд –
встановив:
1. Правовідносини сторін 
Між Приватним акціонерним товариством «СОЛДІ І КО» як постачальником (далі - позивач/постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СС-СЕРВІС» як покупцем (далі - відповідач/покупець) укладено договір поставки №112602/10/1 від 19.05.2025 (далі - договір).
Відповідно до умов договору постачальник (позивач) зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, передати (поставити) у зумовлені строки покупцеві (відповідачу) товар, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього визначену грошову суму; предметом поставки є засоби кріплення, інструменти, комплектуючі, витратні матеріали, будівельна хімія, інші будівельні матеріали тощо (пункти 1.1., 1.2. договору).
Відповідно до пункту 2.1. договору товар передається партіями, кількість та ціна товару кожної партії, а також його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються видатковими накладними та (або) специфікаціями.
За пунктом 2.3. договору поставка (передача) товару здійснюється за місцезнаходженням одного з складських приміщень постачальника у м. Київ на умовах EXW (франко-завод) відповідно до Правил тлумачення торговельних термінів "ІНКОТЕРМС" (редакція 2010 року), за погодженням сторін, товар може бути поставлений на умовах, визначених сторонами, а згідно з пунктом 2.4. договору датою поставки товару вважається дата видаткової накладної постачальника, за якою відбулась передача товару покупцю, право власності на товар та ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару до покупця переходить в момент передачі товару від постачальника покупцю за видатковою накладною.
Відповідно до пункту 4.3. договору оплата за договором здійснюється шляхом перерахування покупцем грошових коштів на рахунок постачальника у розмірі ста відсотків від вартості товару, отриманого за видатковою накладною, протягом 7 днів з моменту одержання товару покупцем, покупець має право здійснити попередню оплату товару згідно з рахунками постачальника.
Згідно з пунктом 9.3. договору за порушення строків оплати товару стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад три дні додатково стягується штраф у розмірі десяти відсотків вказаної вартості.
За пунктом 3.1. договору договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2025 року та пролонгується на кожний наступний календарний рік, якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну його дії, жодна із сторін не заявить про намір припинити його дію, у будь-якому випадку договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Позивачем відповідачу поставлений товар за договором відповідно до видаткової накладної № 15454 від 30.01.2026 на суму 8317,80 грн.
За твердженнями позову, відповідачем цей товар не був оплачений, що і стало підставою для звернення з позовом у цій справі, за позовною заявою позивач заявляв до стягнення основну заборгованість у розмірі 8317,80 грн, на яку також нарахував пеню у розмірі 287,14 грн, штраф у розмірі 831,78 грн, інфляційні втрати у розмірі 83,18 грн, 3 % річних у розмірі 28,71 грн.
Після звернення позивача з цим позовом до суду відповідачем сплачений основний борг у розмірі 8317,80 грн, на підтвердження чого позивачем додана до матеріалів справи копія платіжної інструкції від 24.03.2026 на суму 8317,80 грн та подана заява про закриття провадження у справі в цій частині.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.04.2026 заяву Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО» (вх. №5899/26 від 07.04.2026) про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу задоволено, провадження у справі №911/826/26 закрито в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 8317,80 грн, подальший розгляд справи постановлено здійснювати за такими позовними вимогами: "Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СС-СЕРВІС» (08140, Київська область, Бучанський район, село Білогородка, вулиця Володимирська, будинок 27, квартира 15, код ЄДРПОУ 38274753) на користь Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО» (04073, місто Київ, вулиця Сирецька, будинок 28/2, код ЄДРПОУ 23162981) пеню в розмірі 287,14 грн, штраф - 831,78 грн, інфляційні втрати – 83,18 грн та 3% річних від суми боргу в розмірі – 28,71 грн". 
2. Аргументи позивача
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором він виконав у повному обсязі і поставив відповідачу товар за відповідною видатковою накладною, в якій зазначені найменування, асортимент, кількість та ціна товару.
Позивач відзначає, що відповідач порушив умови договору в частині оплати за отриманий ним товар у встановлений договором строк.
На момент подання позову, заявлена позивачем до стягнення сума основного боргу становила 8317,80 грн, на яку він також нарахував пеню у розмірі 287,14 грн та штраф у розмірі 831,78 грн, відповідно до пункту 9.3. договору, а також інфляційні втрати у розмірі 83,18 грн та 3 % річних у розмірі 28,71 грн відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.
Позивач визначив такий період нарахувань 3% річних та пені: з 07.02.2026 по 20.03.2026, інфляційних втрат - за лютий 2026 року, штраф заявлений у розмірі 10 % від ціни неоплаченого товару.
Також позивач заявляє про відшкодування йому відповідачем судових витрат позивача: 2662,40 грн сплаченого за подання позовної заяви судового збору та 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
3. Аргументи відповідача
Відповідач своїх аргументів щодо суті спору та розміру сум, що заявлені позивачем до стягнення, не надав.
Ухвала Господарського суду Київської області про відкриття провадження у справі від 03.04.2026 направлена судом відповідачу за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний суд", в якій у відповідача наявний зареєстрований електронний кабінет.
Відповідно до довідки про доставку електронного листа відповідач отримав вищевказану ухвалу суду 04.04.2026 (субота) о 08:28, відтак, днем коли відповідач отримав ухвалу Господарського суду Київської області від 03.04.2026 є 06.04.2026, відповідно до частини 2 пункту 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України.
Факт отримання відповідачем ухвали Господарського суду Київської області від 03.04.2026 у цій справі свідчить про обізнаність відповідача про наявність цього судового провадження, його право на заперечення позову, наведення суду своїх доводів та надання доказів.
Отже, відповідач належним чином повідомлений судом про розгляд цієї справи та встановлені процесуальні строки.
Відповідач своїм правом на заперечення позову, в порядку статті 165 Господарського процесуального кодексу України, не скористався та не подав до суду у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву.
Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
4. Норми права, що підлягають застосуванню
Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки товару та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.
5. Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи
5.1. Щодо відсутності позиції відповідача при розгляді справи.
Ухвала Господарського суду Київської області про відкриття провадження у справі від 03.04.2026 направлена судом відповідачу за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний суд", в якій у відповідача наявний зареєстрований електронний кабінет.
Відповідно до довідки про доставку електронного листа відповідач отримав вищевказану ухвалу суду 04.04.2026 (субота) о 08:28, відтак, днем коли відповідач отримав ухвалу Господарського суду Київської області від 03.04.2026 є 06.04.2026, відповідно до частини 2 пункту 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України.
Також до електронного кабінету відповідача в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" надіслана ухвала Господарського суду Київської області про закриття провадження в частині позовних вимог від 10.04.2026.
Відповідно до довідки про доставку електронного листа відповідач отримав вищевказану ухвалу суду 11.04.2026 (субота) о 04:00, відтак, днем коли відповідач отримав ухвалу Господарського суду Київської області від 11.04.2026 є 13.04.2026, відповідно до частини 2 пункту 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України.
Факт отримання відповідачем ухвал Господарського суду Київської області від 03.04.2026 та від 10.04.2026 у цій справі свідчить про обізнаність відповідача про наявність цього судового провадження, його право на заперечення позову, наведення суду своїх доводів та надання доказів.
Суд зауважує, що у постанові Верховного Суду від 22.11.2022 у справі №29/5005/6325/2011 (904/7806/21), зокрема, зазначається таке: «46.16 Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. 46.17 Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії" від 07.07.89). 46.18 Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. 46.19 Витративши значні ресурси, Україна створила інформаційне поле, де зацікавлена особа може знайти інформацію про судову справу. Функціонує Єдиний державний реєстр судових рішень. На сайті судової влади доступні персоналізовані відомості про автоматичний розподіл справ та розклад засідань. Працює підсистема "Електронний кабінет" ЄСІТС. 46.20 Використання цих інструментів та технологій забезпечує добросовісній особі можливість звертатися до суду, брати участь у розгляді справи у зручній формі. 46.21 Тобто держава Україна забезпечила можливість доступу до правосуддя і право знати про суд. 46.22 Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 17.11.2022 у справі № 560/5541/20.».
Таким чином, відповідач обізнаний про наявність судового провадження щодо нього, мав можливість дізнатись про перебіг справи, зокрема, з Єдиного державного реєстру судових рішень чи в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі. Тобто, відповідач мав можливість для захисту своїх інтересів, а суд, у свою чергу, здійснив усі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.
5.2. Щодо спірної поставки товару.
Судом встановлено, що між сторонами укладений договір, який за правовою природою є договором поставки, вказаний договір підписаний уповноваженими представниками обох сторін, підписи яких скріплені відбитками печаток сторін, копія договору долучена до матеріалів справи.
Позивачем відповідачу поставлений товар за договором відповідно до видаткової накладної № 15454 від 30.01.2026 на суму 8317,80 грн, вказана накладна підписана електронними цифровими підписами уповноважених представників обох сторін та скріплена їх електронними печатками, копія видаткової накладної долучена до матеріалів справи.
Суду не надано доказів того, що одна із сторін за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору заявляла про намір припинити його дію, з огляду на що суд дійшов висновку, що дія договору була пролонгована на 2026 рік, відтак, договір діяв під час спірної поставки товару і ця поставка товару відбулась за умовами договору.
Відповідно до умов пунктів 2.1., 2.3. 2.4. договору надана до матеріалів справи видаткова накладна визначає перелік та ціну товару, а її дата є датою поставки товару, право власності на товар та ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару до покупця переходить в момент передачі товару від постачальника покупцю за видатковою накладною.
За умовами пункту 4.3. договору оплата за товар, що поставлений відповідно до видаткової накладної № 15454 від 30.01.2026 на суму 8317,80 грн мала бути здійснена у розмірі ста відсотків від вартості товару, отриманого за видатковою накладною, протягом 7 днів з моменту одержання товару покупцем, тобто - до 06.02.2026, відтак, з 07.02.2026 спірне грошове зобов`язання відповідача є простроченим.
Долученою до матеріалів справи платіжною інструкцією від 24.03.2026 на суму 8317,80 грн підтверджується сплата відповідачем спірної заборгованості - 24.03.2026, отже, підтверджується період прострочення оплати основного боргу за договором з 07.02.2026 по 23.03.2026.
5.3. Щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). 
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду від 12.09.2018 у справі №712/5856/15-ц).
Верховний Суд України у постанові від 12.04.2017 у справі №3-1462гс16 підкреслив, що платежі, встановлені статтею 625 Цивільного кодексу України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
У постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №910/18557/20 зазначається, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та % річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок.
Керуючись статтями 79 та 86 Господарського процесуального кодексу України суд має встановити правильність здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 у справі №910/20107/17, від 21.05.2019 у справі №916/2889/13, від 16.04.2019 у справах №922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 14.02.2019 у справі №922/1019/18, від 22.01.2019 у справі №905/305/18.
Позивачем здійснено нарахування 3 % річних за період з 07.02.2026 по 20.03.2026 у розмірі 28,71 грн та інфляційних втрат за лютий 2026 року у розмірі 83,18 грн, що відповідає вищевстановленому судом періоду прострочення, а за перерахунком суду розрахунки позивача здійснені арифметично правильно, отже, ці позовні вимоги підлягають задоволенню повністю у заявленому розмірі.
5.4. Щодо нарахування пені та штрафу.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 9.3. договору за порушення строків оплати товару стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад три дні додатково стягується штраф у розмірі десяти відсотків вказаної вартості.
Суд зауважує, що у статті 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, що набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.03.2021 у справі №904/2073/19.
Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 629 Цивільного кодексу України визначається, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Також в юриспруденції широко застосовується принцип "pacta sunt servanda" або у перекладі з латини - договорів необхідно дотримуватись. Так наприклад, статтею 26 Віденської конвенції про право міжнародних договорів закріплено принцип pacta sunt servanda, відповідно до якого кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватися.
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Підписаними договорами підтверджується, що при укладенні договору сторонами досягнуто згоди з усіх його істотних умов, включаючи предмет, ціну, відповідальність сторін тощо.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що погоджена позивачем та відповідачем у договорі відповідальність покупця за несвоєчасну оплату за отриманий товар, що викладена в пункті 9.3. є однозначною та не потребує додаткового тлумачення.
Окрім цього, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 4 даної статті визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом, але не надав своїх доводів чи заперечень щодо нарахованих позивачем сум пені та штрафу.
Позивачем долучений до позовної заяви розрахунок пені та штрафу, що відповідає умовам пункту 9.3. договору та вищевстановленим висновкам суду про вартість спірної поставки товару та період прострочення, а за перерахунком суду розрахунки позивача здійснені арифметично правильно, отже, ці позовні вимоги підлягають задоволенню повністю у заявленому розмірі.
6. Результати розгляду справи
6.1. Згідно з статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Водночас, необхідно враховувати, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18).
6.2. Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
7. Розподіл судових витрат
Згідно з частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на те, що судовий збір сплачений позивачем у мінімальному розмірі та висновки суду про дійсне порушення відповідачем строку оплати за умовами договору між сторонами, що покладено в основу висновків про наявність підстав для притягнення відповідача до відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, судовий збір покладається на відповідача у повному розмірі.
Позивачем також заявлені до відшкодування 10000,00 грн його витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження понесення яких до матеріалів справи надані копії платіжної інструкції від 23.03.2026 № 567 на суму 10000,00 грн, відповідно до якої позивач сплатив гонорар адвокату Погорільцю Роману Васильовичу, договору № 23162981 про надання правової допомоги від 11.01.2019, договору про внесення змін до договору про надання правової допомоги від 24.12.2019, додаткового договору до договору про надання правової допомоги від 18.03.2026, акту наданої правової допомоги від 20.03.2026, відповідно до якої адвокат Погорілець Роман Васильович надав, а Приватне акціонерне товариство «СОЛДІ І КО» прийняло правову допомогу, з погодженим гонораром адвокату 10000,00 грн.
Відповідач своїх заяв та аргументів по суті заявлених судових витрат позивача на професійну правничу допомогу не надав. 
У постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі №686/28627/18 зазначено таке: «Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Аналогічні положення викладені в частинах першій, другій статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року) (далі - Правила адвокатської етики). Відповідно до частини третьої статті 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. З огляду на викладене, Верховний Суд зауважує, що правовідносини щодо домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах яких розглядаються питання щодо зобов`язання про сплату та строки сплати.».
Також у даній постанові зазначається: «Також Верховний Суд враховує практику та рекомендації Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі. У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18) (офіційний сайт ЄСПЛ, за посиланням: https://www.echr.coe.int/Documents/PD_satisfaction_claims_eng.pdf). Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.».
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20). 
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West., заява № 19336/04, § 268)).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відображеною в пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34 - 36 рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Суд відзначає, що позивачем надано достатні докази на підтвердження понесених ним у даній справі витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до додаткового договору до договору про надання правової допомоги від 18.03.2026 передбачений гонорар адвоката за складання та подання позовної заяви про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «СС-СЕРВІС» на користь Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО» - у розмірі 10000,00 грн.
Позовну заяву у справі підписано адвокатом Погорільцем Романом Васильовичем.
Відповідно до акту наданої правової допомоги від 20.03.2026 позивачем та адвокатом погоджено, що адвокат Погорілець Роман Васильович надав, а Приватне акціонерне товариство «СОЛДІ І КО» прийняло правову допомогу зі складання та подання позовної заяви про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «СС-СЕРВІС» на користь Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО», з погодженим гонораром адвокату 10000,00 грн.
Згідно з долученої до матеріалів справи копії платіжної інструкції від 23.03.2026 № 567 на суму 10000,00 грн позивач фактично сплатив гонорар адвокату Погорільцю Роману Васильовичу, з призначенням платежу: "Сплата за надання правової допомоги (гонорар) по Дог. № 23162981 (11/01/19), зг рах № 382747753 від 20/03/2026 Без ПДВ".
З огляду на підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, висновки суду про дійсне порушення відповідачем строку оплати за умовами договору між сторонами, що покладено в основу висновків про наявність підстав для притягнення відповідача до відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та задоволення позову у повному обсязі, того, що сума основного боргу сплачена відповідачем після звернення позивача з позовом до суду, а відповідач не заявив суду клопотання про зменшення судових витрат, суд дійшов висновку, що погоджений між позивачем та адвокатом гонорар не є завищеним, або таким, що не відповідає чи перевищує ринкову вартість послуг адвоката у господарських спорах у даній категорії справ.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн є реальною та обґрунтованою, стосовно питання співмірності з ціною позову, судом враховано, що заявлена вартість професійної правничої допомоги наближена до нижньої межі діапазону ринкової вартості таких послуг адвоката у господарських спорах, відтак, врахування простої арифметичної співмірності між ціною позову та витратами на професійну правничу допомогу порушувало б право позивачів у таких справах на відшкодування реальних та необхідних судових витрат на професійну правничу допомогу, у разі задоволення позову, та обмежувало б право на звернення до суду, отже, зважаючи на заявлену мінімально необхідну вартість професійної правничої допомоги, заявлені позивачем витрати є також співмірними з ціною позову.
Враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи та керуючись статтями 13, 73, 74, 77-79, 86, 129, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд –

вирішив:

1. Позов (вх. №9486 від 24.03.2026) Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО» до Товариства з обмеженою відповідальністю «СС-СЕРВІС» про стягнення заборгованості задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СС-СЕРВІС» (08140, Київська область, Бучанський район, село Білогородка, вулиця Володимирська, будинок 27, квартира 15, код ЄДРПОУ 38274753) на користь Приватного акціонерного товариства «СОЛДІ І КО» (04073, місто Київ, вулиця Сирецька, будинок 28/2, код ЄДРПОУ 23162981) 287,14 грн (двісті вісімдесят сім гривень чотирнадцяць копійок) пені, 831,78 грн (вісімсот тридцять одна гривня сімдесят вісім копійок) штрафу, 83,18 грн (вісімдесят три гривні вісімнадцять копійок) інфляційних втрат, 28,71 грн (двадцять вісім гривень сімдесят одна копійка) 3 % річних, 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні сорок копійок) витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви, 10000,00 грн (десять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу. 
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 01.09.2026. 

Суддя С.О. Саванчук