ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 260/474/26 пров. № А/857/24760/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
Головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Мандзія О.П., Онишкевича Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року, головуючий суддя – Микуляк П.П., ухвалене у м. Ужгород, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання наказів протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 та ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації на особливий період; визнати протиправним та скасувати Наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації; визнати протиправним та скасувати наказ №309 від 22.10.2025 року командира військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 ; зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення ОСОБА_1 із військового обліку.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що в жовтні 2022 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 було виключено з військового обліку на підставі ст.37 п.6 пп.6 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 (пункти 8 та 9) позивач виключений з військового обліку як такий, що був раніше судимий за тяжкий злочин. Згідно з вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 07.11.2003 року громадянина ОСОБА_1 засуджено за ст. 15-185 ч. 3, 185 ч. 3, 289 ч. 2 Кримінального кодексу України і остаточно визначено йому покарання у вигляді 5 років 8 місяців позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 26.02.2004 року вирок суду змінено в частині. Позивач засуджений за вчинення тяжкого злочину в розумінні положень ч. 5 статті 12 Кримінального кодексу України. Незважаючи на вищевикладені обставини, 22 жовтня 2025 року на блок пості у м. Тячів позивача було затримано працівниками ТЦК та СП та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 для додаткової перевірки наданих позивачем документів про його виключення з військового обліку. Позивач неодноразово наголошував на тому, що він виключений з військового обліку, надавши підтверджуючі документи в т.ч надав застосунок Резерв+, де чітко зазначено, що позивач "не військовозобов`язаний" за рішенням ІНФОРМАЦІЯ_5 . Через певний час, без письмової згоди його ІНФОРМАЦІЯ_3 позивача було поновлено на військовий облік та без належного проходження медичного огляду військово-лікарською комісією позивача було доправлено до Військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби. Позивач вважає таке поновлення на військовому обліку протиправним, мобілізацію без належного проходження ВЛК незаконною, в зв`язку з чим звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації на особливий період; визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №1045 від 22.10.2025 року, в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та відправлення; визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №309 від 22.10.2025 року в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язано командира Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 із військової служби та виключити із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ; у задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ВЧ НОМЕР_1 , оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що у межах повноважень ВЧ НОМЕР_1 , на підставі наказу №309 від 22.10.2025 року, зарахувала позивача, направленого з ІНФОРМАЦІЯ_2 , до списків особового складу для проходження базової та фахової підготовки, поставила його на всі види забезпечення та призначила на посаду курсанта, відтак протиправні дії військової частини НОМЕР_1 щодо зарахування позивача до списків особового складу відсутні. Крім того, призов позивача на військову службу під час мобілізації вважають таким, що здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, з дотриманням установленої процедури, а тому відсутні правові підстави для визнання зазначеного наказу протиправним та його скасування. Порядок звільнення військовослужбовців із військової служби регламентовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008. Вказаним нормативно-правовим актом не передбачено можливості звільнення військовослужбовця з військової служби шляхом скасування судом наказу про його призначення (зарахування) до військової частини.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 07.11.2003 року громадянина ОСОБА_1 засуджено за ст. 15-185 ч. 3, 185 ч. 3, 289 ч. 2 Кримінального кодексу України і остаточно визначено йому покарання у вигляді 5 років 8 місяців позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 26.02.2004 року вирок суду змінено в частині.
Позивач перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року за №559 затверджено Порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів (надалі - Порядок №559) та форму військово-облікового документа.
Відповідно до пункту 1 Порядку №559 військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини 6 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року за № 559 Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа.
Згідно з абзацом 1 пункту 3 Порядку №559 відомості, що зазначені у військово-обліковому документі громадянина України, який перебуває або був виключений з військового обліку Збройних Сил, СБУ, розвідувального органу, повинні відповідати відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Згідно з абз.5 п.7 Порядку №559, у разі коли відомості, зазначені у підпунктах 1-5, 8, 11-13 пункту 8 цього Порядку, на момент зчитування не відповідають відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військово-обліковий документ в електронній формі вважається недійсним.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відповідальними особами за ведення Реєстру до обов`язку яких належить, зокрема, внесення змін до персональних та службових даних військовозобов`язаних на підставі відомостей, що подаються органу ведення Реєстру військовозобов`язаними.
26 жовтня 2022 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 було виключено з військового обліку на підставі ст.37 п.6 пп.6 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», що підтверджується наданим тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_3 .
Згідно наданого тамчасового посвідченням № НОМЕР_3 та наявного витягу з Резерв+ категорія обліку позивача – не військовозобов`язаний, а підставою виключення з обліку зазначено – "були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину (п.6 ч.5 ст.37)". 
22 жовтня 2025 року позивача було затримано на блок пості та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення облікових даних.
Співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_2 після перевірки документів без згоди та заяви про взяття особи на військовий облік було взято ОСОБА_1 на військовий облік, як військовозобов`язаного.
Згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №1045 від 22.10.2025 року ОСОБА_1 , було призвано на військову службу під час мобілізації та направлення для проходження служби до Військової частини НОМЕР_4 .
Однак Наказом командира Військової частини №309 від 22.10.2025 року позивача було зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 як резервіста та військовозобов`язаного та призначено на посаду курсанта навчального взводу відповідно до підготовки за вказаною військово-обліковою спеціальністю (ВОС).
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період позивача був протиправним, оскільки останній був виключений з військового обліку, відтак, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №309 від 22.10.2025 року в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 з огляду на матеріали та обставини справи є протиправним та порушує основоположні права позивача.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.
Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з частинами п`ятою, сьомою статті 1 Закону №2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Відповідно до частини дев`ятої статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Згідно з частиною другою статті 2 Закону № 2232-XII проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Відповідно до частини чотирнадцятої статті 2 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою статті 4 Закону № 2232-XII передбачено, що Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан з 24.02.2022 року.
На час виникнення спірних правовідносин та на час розгляду даної справи, строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном визначений «Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487 (далі - Порядок № 1487).
Із змісту пунктів 2-3 Порядку № 1487 встановлено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період.
Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
В пункті 8 Порядку № 1487 передбачено, що організація військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладається на відповідних керівників.
Обов`язки з ведення військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладаються на працівників служби персоналу, служби управління персоналом (далі - служба персоналу).
У разі відсутності штатної одиниці служби персоналу обов`язки з ведення військового обліку покладаються на особу, яка веде облік працівників в державному органі, органі місцевого самоврядування, на підприємстві, в установі, організації.
Працівники з питань мобілізаційної роботи або мобілізаційних підрозділів (за наявності) безпосередньо організовують роботу з бронювання військовозобов`язаних та контролю за станом ведення військового обліку.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». (далі - Закон № 3543-XII).
У статті 1 Закону № 3543-XII встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 3543-XII загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Станом на час розгляду справи, оскільки воєнний стан продовжений, то загальна мобілізація також продовжена.
Статтею 22 Закону № 3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Частиною п`ята статті 22 Закону № 3543-XII передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року №154 затверджене «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» (далі - Положення № 154).
За змістом пунктів 1, 2, 8 Положення № 154, видно, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.
Завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів із взяття громадян України на військовий облік призовників, направлення громадян України для проходження базової військової служби, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Відповідно до частини 5 статті 1 Закону №2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Колегія суддів зазначає, що пункт 6 частини шостої статті 37 Закону №2232-XII (у редакції станом на час виключення позивача з військового обліку) виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
У подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 року №3633-IX (далі - Закон №3633-IX), частину шосту статті 37 вказаного Закону викладено у такій редакції:
«Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.».
18.05.2024 року набрав чинності «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 (далі - Порядок №560).
Пункт 4 розділу «Загальні питання» Порядку №560 передбачено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані:
особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади». Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;
засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
Отже, з 18.05.2024 року (дати набрання чинності Законом № 3633-IX) особи, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, котрі ще не досягли граничного віку перебування у запасі, є військовозобов`язаними, та підлягають взяттю на військовий облік на загальних підставах, передбачених частиною 1 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Тобто, з набранням чинності вказаних змін до частини шостої статті 37 Закону №2232-XII виключено підставу виключення з військового обліку, яка застосована до позивача.
Матеріалами справи підтверджено, що 22 жовтня 2025 року співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_2 після перевірки документів було взято ОСОБА_1 на військовий облік, як військовозобов`язаного.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII звужено коло підстав для виключення осіб з військового обліку. Впроваджуючи такі зміни, законодавець мав на меті розширення мобілізаційного ресурсу задля забезпечення обороноздатності держави в умовах дії правового режиму воєнного стану внаслідок збройної агресії російської федерації, що обґрунтовано державним інтересом.
Наведені законодавчі зміни не мають ретроактивного характеру, а є нормами прямої дії, що застосовуються до правовідносин, які виникають після набрання ними чинності. Їх метою не є погіршення становища конкретної особи, а забезпечення публічного інтересу - національної безпеки.
Таким чином, оскільки за чинними нормами статті 37 Закону № 2232-XII позивач є громадянином України, не досяг граничного віку перебування у запасі, визнаний придатним до військової служби, а отже є військовозобов`язаним, тому відповідач на законних підставах прийняв рішення про постановлення його на військовий облік військовозобов`язаних.
Таке взяття позивача на військовий облік не може вважатися звуженням змісту та обсягу його конституційних прав і свобод.
Водночас матеріли справи не містять доказів, що підтверджують наявність у позивача інших підстав для виключення з військового обліку військовозобов`язаних станом на дату взяття позивача на військовий облік та проведення призову на військову службу під час мобілізації.
Щодо доводів позивача про те, що медичний огляд військовослужбовця належним чином військово-лікарською комісією проведено не було та як наслідок у довідці від 22.10.2025 року належної оцінки стану здоров`я ОСОБА_1 не надано, то колегія суддів зазначає, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та їх причинно-наслідкового зв`язку.
Так, Верховний Суд у постанові від 12.06.2020 року у справі №810/5009/18 зробив правовий висновок про те, що до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби з посиланням на пункт 3.13 глави 3 розділу II Положення №402. Відповідно до цієї норми у спірних питаннях та складних випадках право на винесення остаточного рішення залишається за ЦВЛК. Для цього військовий комісаріат направляє в регіональну штатну ВЛК, на території якої проживає заявник, його заяву, медичні документи, які є в заявника або одержані військовим комісаріатом з цивільних (військових) лікувальних закладів, військовий квиток.
Відсутність результатів проведення загального аналізу крові позивача, групи крові та резус-фактору, біохімічного аналізу крові, серологічного аналізу крові, загального аналізу сечі, флюорографії органів грудної клітини та ЕКГ позивача у картці медичного огляду, на переконання апеляційного суду, не свідчить про недійсність постанови військово-лікарської комісії, оскільки відповідне рішення про придатність позивача до військової служби комісії є чинним, не було оскаржене в адміністративному або судовому порядку та не є предметом розгляду у спірних правовідносинах.
Суд апеляційної інстанції також враховує правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 05 лютого 2025 року у справі №160/2592/23, відповідно до якої, факт непроходження медичного огляду сам по собі не є доказом непридатності особи до військової служби та не може бути самостійною підставою для її звільнення відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Колегія суддів зазначає, що як під час проведення мобілізаційних дій, так і під час розгляду справи, позивач, як військовозобов`язана особа, жодних доказів на підтвердження наявності у нього бронювання чи підстав для відстрочки від військової служби під час мобілізації, або ж документів, які підтверджують непридатність до військової служби за станом здоров`я не надав.
Отже, відсутні правові підстави для визнання протиправними дій, що полягають у призові на військову службу під час мобілізації позивача та скасування наказу про призов на військову службу під час мобілізації в період військового стану щодо позивача, оскільки доводи позивача про незаконність призову та наказу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
При цьому, колегія суддів враховує, що після зарахування до особового складу військової частини позивач набув статусу військовослужбовця і припинення військової служби (звільнення, виключення зі списків) стало можливим лише на підставах та в порядку, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" та відповідними положеннями про проходження військової служби.
Після відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України №1153/2008, якими визначені підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Серед таких підстав відсутнє скасування наказу про призов особи на військову службу.
Рішення про призов та про призначення до військової частини вже реалізовані, а тому їхнє скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача.
Накази є актами індивідуальної дії, які на момент розгляду справи вичерпали свою силу фактом їх виконання. З моменту відправлення до військової частини позивач втратив статус військовозобов`язаного та набув статусу військовослужбовця, у зв`язку з чим правовідносини перейшли у площину проходження військової служби, що регулюється Законом № 2232-XII.
Отже, чинним законодавством не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказу про призов на військову службу під час загальної мобілізації, в частині призову на військову службу під час мобілізації до військової частини.
В даному випадку відновлення порушеного права повинно відбуватися в межах спірних відносин, відповідно, за участю їхніх учасників.
Водночас зобов`язання військової частини виключити позивача зі списків особового складу виходить за межі правовідносин між військовою частиною та позивачем щодо його призову на військову службу під час мобілізації.
Іншими словами, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права втручатиметься в інші правовідносини, які врегульовані іншими правовими нормами, і фактично створюватиме ситуацію не виконуваності судового рішення.
Колегія суддів також враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 05 лютого 2025 року у справі №160/2592/23, про те, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу
Таким чином, позовна вимога про зобов`язання командира ВЧ НОМЕР_1 звільнити позивача із військової служби та виключити із списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 не відповідає суті порушеного права позивача та суперечить наведеному вище, а відтак не підлягає задоволенню.
Оскільки наказ про зарахування позивача до ВЧ реалізовано, а тому обрані способи захисту позивачем не є належними, натомість для звільнення з військової служби, позивач має право звернутися із рапортом до командира військової частини, за наявності підстав визначених статтею 26 Закону № 2232-ХІІ, яка врегульовує питання звільнення з військової служби.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
Аналізуючи наведені норми чинного законодавства та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, відтак такі задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року у справі №260/474/26 – скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи. 
Головуючий суддя | | Л. Я. Гудим
судді | | О. П. Мандзій
| | Т. В. Онишкевич