РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.09.2026
Справа № 521/6840/25
Провадження № 2-о/522/10/26
Приморський районний суд м. Одеси у складі: головуючого – судді Ярема Х.С. 
розглянув в порядку окремого провадження справу 
за заявою ОСОБА_1 
заінтересована особа ОСОБА_2 
про встановлення факту непроживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та неприйняття спадщини.
ВСТАНОВИВ:
28.04.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою якою просить суд: 
- встановити факт, що ОСОБА_2 не проживав та не користувався квартирою АДРЕСА_1 , яка є місцем відкриття спадщини на день смерті ОСОБА_3 ; 
- встановити факт неприйняття ОСОБА_2 спадщини у вигляді квартири.
17.07.2025 справу прийнято до розгляду новим складом суду в порядку окремого провадження.
ОСОБА_1 звернення до суду з цією заявою пояснює тим, що в серпні 2022 року помер її чоловік ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому квартиру, де вони й проживали разом. Також у них є син ОСОБА_2 , який уже протягом тривалого часу з 2006 року проживає в США, хоча й значиться зареєстрований в цій квартирі. За життя чоловік, як власник квартири, ще в 2021 році звертався до суду з тим, щоб на підставі рішення суду зняти сина з місця реєстрації, як такого, що не проживає з ними в квартирі. І відповідним рішенням суду, що набрало законної сили, син був визнаний таким, що втратив право користування квартирою. Однак чоловік не встиг подати це рішення суду до відповідного органу для зняття з реєстрації, оскільки помер. Натомість їхній син на постійній основі проживає в США, не може приїхати, щоб знятись з реєстрації, а вона не може подати рішення суду, оскільки не була стороною у цій справі. ОСОБА_1 пояснює, що син немає наміру приймати спадщину після смерті батька, тому заяву про вступ у спадщину не подавав, хоче, щоб квартиру успадкувала лише матір. Як дружина, вона звернулась до нотаріуса щодо прийняття спадщини після смерті чоловіка. Тобто, поки син значиться як такий, що зареєстрований в квартирі на час смерті спадкодавця, вона не може отримати свідоцтво про право власності на квартиру. 
21.04.2026 ОСОБА_2 подав письмові пояснення, не заперечує щодо визнання його таким, що втратив право користування квартирою та не заперечує проти встановлення факту непроживання його та некористування ним вказаною квартирою. 
Судом встановлено такі обставини справи.
06.07.1985 зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (актовий запис про шлюб №219 від 06.07.1985).
На підставі Договору купівлі-продажу від 06.10.2001 (що визнаний дійсним рішенням суду від 06.12.2021 у справі № 521/5805/21) ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1 . 
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2021 у справі №521/5640/21 ОСОБА_2 визнаний таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (свідоцтво про смерть № НОМЕР_1 від 15.08.2022).
27.04.2023 державною нотаріальною конторою в м. Одесі заведено спадкову справу на підставі заяви від ОСОБА_1 , як спадкоємця за законом, про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 .
Згідно з довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих осіб (станом на 17.05.2023) в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3 (з 21.11.2001) та ОСОБА_2 (з 08.04.2002). ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 .
Листом від 26.02.2025 державний нотаріус роз`яснив ОСОБА_1 , що для видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріус повинен перевірити наявність підстав для закликання до спадкоємства. Матеріали спадкової справи містять відомості, що син померлого - ОСОБА_2 зареєстрований разом зі спадкодавцем на час прийняття спадщини та вважається таким, що прийняв спадщину після батька, оскільки від нього заява про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходила. Рішенням суду ОСОБА_2 визнаний таким, що втратив право користування квартирою, однак станом на дату смерті батька він не знятий з реєстрації. Також в матеріалах нотаріальної справи відсутні відомості, що син не користувався квартирою, не проживав там на день смерті батька. Нотаріус рекомендує ОСОБА_1 звернутися до суду для встановлення факту, що має юридичне значення (але якого саме, нотаріус не зазначає). 
Висновки суду.
Предметом розгляду за цією заявою є підтвердження двох фактів, як таких, що мають правове значення для одного з спадкоємців, що просить про це, - непроживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та некористування квартирою іншим спадкоємцем.
Суд нагадує, що окреме провадження (саме в такому порядку звернулась ОСОБА_1 ) розраховане на відсутність суперечки про суб`єктивне право між сторонами. 
Те, що син не заперечує проти таких фактів, ще не означає, що внаслідок визнання порядок розгляду такої заяви має відбуватись в окремому провадженні. Крім того, не кожен факт в принципі підлягає встановленню судом.
Щодо факту непроживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, некористування квартирою. 
За змістом ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Суд може встановити юридичний факт за умови, що: - такий факт породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Як видно з матеріалів справи, пояснень ОСОБА_1 , вона та син є спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 (чоловік, батько), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На чоловіка було оформлено право власності на квартиру АДРЕСА_1 , де вона з чоловіком і проживала. Син з 2006 року на постійній основі живе в США. Син немає наміру отримувати свідоцтво про право на спадщину на квартиру, хоче, щоб квартира була оформлена лише на матір. Заяву про відмову від спадщини він у встановлений строк не подавав нотаріусу. Заяву подала лише дружина. Інших спадкоємців немає.
Як видно з матеріалів спадкової справи, роз`яснення нотаріуса, син померлого - ОСОБА_2 зареєстрований разом зі спадкодавцем на час прийняття спадщини (довідка про зареєстрованих осіб). Тому нотаріус вважає його таким, що прийняв спадщину після батька, і заяву про відмову від прийняття спадщини він не подавав. Хоча й рішенням суду ОСОБА_2 (син) визнаний таким, що втратив право користування квартирою, однак станом на дату смерті батька він не знятий з реєстрації. Також нотаріус вважає, що відсутні відомості, що син не користувався квартирою, не проживав там на день смерті батька. 
Отже, як видно в принципі перешкод для видачі свідоцтва обом спадкоємцям немає. Проте ОСОБА_1 хоче, щоб свідоцтво було видано лише їй. Хоча й син може оформити спадщину, а потім, якщо бажає, свою частину переоформити на матір.
Як стверджує ОСОБА_1 , вбачається з матеріалів справи, для того, щоб видати їй свідоцтво слід було зняти з реєстрації сина на підставі рішення суду від 30.11.2021. Однак чоловік цього за життя не зробив. 
Тобто, нотаріус бере до уваги та надає юридичну перевагу саме довідці Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих осіб (станом на 17.05.2023) в квартирі АДРЕСА_1 , де зареєстрований ОСОБА_3 (з 21.11.2001) та ОСОБА_2 (з 08.04.2002), а не рішенню суду (що набрало законної сили).
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою є достатньою правовою підставою для зняття його з реєстрації проживання за цією адресою та внесення відповідних змін до Реєстру територіальної громади щодо відомостей про проживання.
Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч.1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Поширеними є випадки, коли особа зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою на час відкриття спадщини, хоча фактично проживає в іншому місці, або навіть виїхала в іншу країну та припинила будь-яке спілкування як з іншими спадкоємцями, так і з самим спадкодавцем. 
При цьому для нотаріуса зазначений факт реєстрації місця проживання є достатнім для того, щоб вважати спадкоємця таким, що прийняв спадщину.
Водночас частина 3 статті 1268 ЦК України вимагає наявності фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрації місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування частини 3 статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21.10.2020 № 569/15147/17, від 18.11.2020 № 523/19010/15, від 02.04.2021 № 191/1808/19, від 28.04.2021 № 204/2707/19, від 18.03.2026 № 367/5671/23; від 25.06.2025, справа № 306/1808/21).
Практика правозастосування частини 3 статті 1268 ЦК України є сталою.
Тобто, для підтвердження факту прийняття спадщини необхідно з`ясувати фактичне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем, а не лише констатувати факт їх реєстрації за однією адресою.
Частиною 1 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації (постанова Верховного Суду від 28.04.2021 № 204/2707/19).
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04.11.2024 №504/3606/14-ц).
Суд вважає, що нотаріус мав прийняти до уваги рішення суду, що набрало законної сили, яким підтверджено саме непроживання сина з батьком (що є відмінним від реєстрації місця проживання). Тим більше батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а рішення суду набрало законної сили 30.11.2021. Тобто, цим рішенням точно підтверджується непроживання сина (спадкоємця) з батьком (спадкодавцем) на час смерті не менше як 5 років. Так, 30.11.2021 заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 521/5640/21 ОСОБА_2 визнаний таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , саме у зв`язку з підтвердженим не проживанням в цій квартирі з 2006 року.
Отже, збереження лише запису про його реєстрацію в цій квартирі не робить його автоматично спадкоємцем (за наявності рішення суду про непроживання в квартирі з 2006 року). Повторне встановлення даного факту є не потрібним.
Щодо встановлення факту неприйняття спадщини.
Презумпція прийняття спадщини може бути спростована як особою, стосовно якої така презумпція встановлюється, так і іншим спадкоємцем. У першому випадку спростування презумпції здійснюється шляхом відмови від прийняття спадщини у спосіб подання нотаріусу або посадовій особі органу місцевого самоврядування відповідної заяви. У другому – запереченням факту спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Для спростування правової презумпції прийняття спадщини спадкоємці, які прийняли спадщину шляхом подання відповідної заяви, часто звертаються до суду з метою встановлення факту непроживання іншим спадкоємцем разом із спадкодавцем. З цього приводу Верховний Суд наголосив, що встановлення факту постійного непроживання відповідача із спадкодавцем та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, є неналежним способом захисту (постанова Верховного Суду від 09.04.2025 № 305/2221/21).
ОСОБА_1 звернулась із таким проханням. Проте рішенням суду уже встановлено відповідний факт непроживання сина (який вважається спадкоємцем) з батьком (спадкодавцем) в одній квартирі з 2006 року. Відтак сам по собі факт прийняття чи неприйняття спадщини взагалі не встановлюється як факт в судовому порядку. Тому провадження в цій частині підлягає закриттю. 
Керуючись ст.ст. 259, 263- 265, 268, 293-294, 315, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви  ОСОБА_1  в частині вимог про встановлення факту непроживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини – відмовити.

Провадження в частині вимог про встановлення факту неприйняття спадщини – закрити. 

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення складено 14.09.2026.
Суддя      Ярема Х.С.