Справа № 126/1160/26
Провадження № 22-ц/801/1754/2026
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Губко В. І.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року	Справа № 126/1160/26	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.
суддів: Берегового О.Ю., Стадника І.М.
за участю секретаря судового засідання: Закерничної А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу № 126/1160/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ТОВ "Енера Вінниця" про визначення порядку участі у сплаті за житлово - комунальні послуги та розділення особових рахунків
за апеляційною скаргою  позивача ОСОБА_1 на ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 27 травня 2026 року про відмову у забезпеченні позову, постановлену у складі судді Губко В. І., -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ТОВ "Енера Вінниця" про визначення порядку участі у сплаті за житлово - комунальні послуги та розділення особових рахунків.
Одночасно з матеріалами позову позивачка подала заяву про забезпечення вищевказаного позову шляхом заборони ТОВ "Енера Вінниця" та АТ "Вінницяобленерго" вчиняти дії щодо припинення (відключення) електропостачання житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням суду в цій справі.
Заява обґрунтована тим, що наразі третьою особою ТОВ "Енера Вінниця" ініційовано процедуру відключення житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 від електропостачання через заборгованість, яка накопичилася на особовому рахунку відповідача ОСОБА_2 , а відповідачі відмовляються сплачувати свою частку боргу (3/4 частини). Відключення квартири від електропостачання призведе до незворотних наслідків, пошкодження майна, неможливості проживання в квартирі та зробить невиправданим захист її прав у суді, оскільки відновлення підключення потребуватиме значних фінансових витрат.
Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 27 травня 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ТОВ "Енера Вінниця" про визначення порядку участі у сплаті за житлово - комунавльні послуги та розділення особових рахунків відмовлено.
Не погодившись з вказаною ухвалою позивачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу посилаючись на порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить її скасувати задовольнити заяву про забезпечення позову.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.
В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала просила суд її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що ні ТОВ "Енера Вінниця", ні АТ "Вінницяобленерго" не є відповідачами у справі, обраний позивачем захід забезпечення позову не пов`язаний із предметом спору, а тому не може обмежувати права юридичних осіб, які не є сторонами у справі. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Частиною першою статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка просить визначити порядок участі в оплаті послуг з електропостачання житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , встановивши її зобов`язання сплачувати 1/4 частину від загальної вартості спожитої електроенергії; зобов`язати ТОВ "Енера Вінниця" розділити особовий рахунок № НОМЕР_1 та укласти з нею окремий договір на оплату спожитої електроенергії відповідно до її частки у праві власності.
Таким чином, спір виник між співвласниками квартири щодо порядку здійснення оплати за комунальні послуги. 
Позивачем не обґрунтовано, яким чином відключення квартири від електропостачання унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позову про визначення порядку участі у сплаті за житлово-комунальні послуги та розділення особових рахунків.
Таким чином, припинення постачання електроенергії у зв`язку з наявністю заборгованості жодним чином не може вплинути на реалізацію позовних вимог позивача в разі їх задоволення. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргуслід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 27 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Міхасішин 

Судді: О.Ю. Береговий

І.М. Стадник