ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 915/378/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К., 
за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МК-Трейд»
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.08.2025 (суддя Мавродієва М. В.) 
і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 (головуючий суддя Савицький Я. Ф., судді Богацька Н. С., Ярош А. І.)
у справі № 915/378/25
за позовом заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротехцентр» і 2)Товариства з обмеженою відповідальністю «МК-Трейд»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів -  ОСОБА_1 ,
про витребування земельної ділянки,
(у судовому засіданні взяли участь: прокурор - Колодяжна А. В., представник відповідача-2 - Татарінов В. П.)
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Узагальнений зміст позовних вимог та підстав заявленого позову
1. Керівник Окружної прокуратури міста Миколаєва (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротехцентр» (далі - відповідач-1, ТОВ «Євротехцентр»), Товариства з обмеженою відповідальністю «МК-Трейд» (далі - ТОВ «МК-Трейд»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), з урахуванням заяви про зміну предмету позову, про витребування земельної ділянки.
2.  В обґрунтування позовних вимог, прокурор зазначив про порушення інтересів держави у зв`язку з незаконним відведенням землі прибережної захисної смуги річки Південний Буг із комунальної у приватну власність.
Узагальнений зміст і обґрунтування судових рішень, ухвалених у цій справі
3. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26.08.2025 позовні вимоги задоволено. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «МК-Трейд» на користь територіальної громади міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради земельну ділянку площею 1000 кв. м з кадастровим номером 4810137200:01:033:0034, по АДРЕСА_1 .
4. Суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність звернення до суду із відповідним позовом прокурора в інтересах держави (територіальної громади м. Миколаєва) та дотримання ним передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» порядку реалізації такого захисту.
5. Ухвалюючи це рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що спірна земельна ділянка повністю розташована в межах прибережної захисної смуги річки Південний Буг (великої річки загальнодержавного значення), відповідна не могла передаватися з комунальної у приватну власність ОСОБА_1 , у тому числі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а відтак, підлягала зміні цільового призначення для житлової забудови; оскільки ОСОБА_1 не набула право власності на спірну земельну ділянку на законних підставах, то третя особа не мала права розпоряджатись нею, у тому числі відчужувати на користь ТОВ «Євротехцентр»; відповідно, і ТОВ «Євротехцентр» не мало права розпоряджатись спірною земельною ділянкою та вносити її до статутного капіталу ТОВ «МК-Трейд»;
6. Місцевий господарський суд виснував, що у даному випадку єдиним можливим способом захисту порушених інтересів держави у даній справі є витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов), оскільки метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.
7. Суд першої інстанції зазначив, що всі набувачі спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, з огляду на зовнішні та очевидні природні ознаки її розташування поблизу урізу води річки Південний Буг, могли і повинні були знати про належність цієї ділянки до земель водного фонду та неможливість її набуття у приватну власність в силу в силу імперативних вимог законодавства України, тому за висновком суду ТОВ «МК-Трейд» усвідомлювало ризик набуття земельної ділянки прибережної захисної смуги річки Південний Буг, отже, мало можливість від цього утриматись. З огляду на викладене місцевий господарський суд дійшов висновку про недобросовісну поведінку ТОВ «МК-Трейд».
8. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.08.2025 змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Резолютивну частину рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.08.2025 викладено у наступній редакції: «Позов задовольнити частково. Товариству з обмеженою відповідальністю «МК-Трейд» повернути територіальній громаді міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради земельну ділянку площею 1000 кв. м з кадастровим номером 4810137200:01:033:0034 по АДРЕСА_1.».
9. Апеляційний господарський суд виснував, що ні ОСОБА_1., ні ТОВ «Євротехцентр», ні ТОВ «МК-Трейд» не є добросовісними набувачами спірного нерухомого майна.
10. Апеляційний господарський суд встановив, що мета позову прокурора фактично була спрямована на усунення перешкод територіальній громаді міста Миколаєва, яка не втратила володіння земельною ділянкою, у користуванні та розпорядженні останньою шляхом її повернення від ТОВ «МК-Трейд», тому з урахуванням помилковості задоволення судом першої інстанції заяви про зміну предмету позову, суд апеляційної інстанції розглянув вимогу прокурора про витребування з чужого незаконного володіння ТОВ «МК-Трейд» спірної земельної ділянки як вимогу про повернення цієї земельної ділянки територіальній громаді міста Миколаєва за правилами негаторного позову, який фактично ним був заявлений до суду.
11. Доводи ТОВ «МК-Трейд» з приводу того, що діючий закон вимагає розглядати такий спір саме на підставі статей 387 і 388 Цивільного кодексу України, суд апеляційної інстанції відхилив, зазначивши, що позов подано прокурором до набрання чинності Законом № 4292-IX, яким статтю 391 Цивільного кодексу України доповнено частиною другою, а отже приписи частини другої статті 391 Цивільного кодексу України у даному випадку не мають зворотної дії в часі та є незастосовними до позову прокурора, що розглядається в межах даної справи, провадження у якій відкрито раніше, ніж вказаний закон набрав чинності.
12. Крім того апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції про підтвердження прокурором підстав для представництва інтересів держави в особі Миколаївської міської ради.
Касаційна скарга
13. ТОВ «МК-Трейд» звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.08.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2026, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги
14. У поданій касаційній скарзі скаржник як на підставу касаційного оскарження посилається на пункти 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України).
15. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 23 Закону України «Про прокуратуру», викладених в постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/24.
16. Скаржник вважає, що прокурор помилково звернувся до суду з позовом на захист інтересів держави в особі Миколаївської міської ради, яка саме є порушником у спірних правовідносин, а тому має виступати відповідачем у цій справі.
17. В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення частини другої статті 391 та частини восьмої статті 261 ЦК України, не застосувавши норми цих статей до спірних правовідносин. 
18. Скаржник зазначає, що на теперішній час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування за подібних правовідносин приписів частини восьмої статті 261 ЦК України та частини другої статті 391 ЦУ України у їх сукупності щодо застосування судом позовної давності за вимогами щодо витребування чи визнання права нерухомого майна, переданого з державної або комунальної власності у приватну власність.
Позиція інших учасників справи
19. У межах встановленого Верховним Судом строку прокурор подав відзив на касаційну скаргу ТОВ «МК-Трейд»,у якому заперечив проти її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.
20. На обґрунтування своєї позиції прокурор, з посиланням на низку постанов Верховного Суду, зокрема, зазначив, що ним правомірно заявлено відповідний позов, а Миколаївську міську раду визначено позивачем у цій справі з урахуванням її законодавчих повноважень, з дотриманням норм процесуального права, а висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, на які посилається скаржник, є нерелевантними до спірних правовідносин.
21. Позивач - Миколаївська міська рад, відповідач-1 - ТОВ «Євротехцентр», третя особа - ОСОБА_1 , своїм правом подати відзиви на касаційну скаргу не скористались, відповідні відзиви до Верховного Суду не подали.
Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій
22. Як з`ясували суди попередніх інстанцій, Миколаївською міською радою прийнято рішення № 43/40 від 16.09.2014 «Про вилучення, надання, передачу у власність, спільну сумісну та спільну часткову власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Центральному району м. Миколаєва».
23. Пунктами 19, 19.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради від 16.09.2014 № 43/40 затверджено проект землеустрою та надано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 1000 кв. м з кадастровим номером 4810137200:01:033:0034 (під одно - та двоповерховою житловою забудовою), у тому числі 1000 кв. м під прибудинковою територією, із земель комунальної власності, з віднесенням їх до земель житлової забудови, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 .
24. У пункті 19 цього рішення № 43/40 вказано, що земельна ділянка згідно з додатком 6 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, має обмеження у використанні: - типу 05.01 - «водоохоронна зона», на земельну ділянку площею 1000 кв. м.
25. За інформацією, яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 03.10.2014 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 1000 кв. м з кадастровим номером 4810137200:01:033:0034 по АДРЕСА_2 (запис № 7234373).
26. 06.10.2014 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (спірну земельну ділянку), індексний номер 27717835.
27. У подальшому на підставі договору купівлі-продажу № 1630 від 15.10.2014, ОСОБА_1 продала вищевказану земельну ділянку ТОВ «Євротехцентр».
28. Відповідно до інформації, яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 15.10.2014 право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано за ТОВ «Євротехцентр».
29. В свою чергу, ТОВ «Євротехцентр» 19.03.2024 за Актом приймання-передачі № 1 внесло спірну земельну ділянку до статутного капіталу ТОВ «МК-Трейд». Згідно з умовами вказаного акту-приймання передачі, ТОВ «МК-Трейд» зобов`язалось документально оформити право власності, в тому числі, на земельну ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:033:0034.
30. 22.03.2024 єдиним учасником ТОВ «Євротехцентр» - ОСОБА_2 , прийнято рішення № 24/03-2 про вихід із складу учасників ТОВ «МК-Трейд».
31. У той же день - 22.03.2024 державна реєстрація права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:033:0034 вчинена за ТОВ «МК-Трейд».
32. Згідно з інформацією Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області, викладеної у відповіді від 25.10.2023 № 2282/10 на запит прокурора від 09.10.2023 № 51/50/2-9764ВИХ-23, земельна ділянка з кадастровим номером 4810137200:01:033:0034 накладається на визначену в законодавстві прибережну захисну смугу шириною 100 м у межах міста Миколаєва водного об`єкту річки Південний Буг.
33. Листом від 23.01.2024 № 434/02.02.01-40/11/14/24 міська рада (у відповідь на запит прокурора від 24.10.2023 № 51-50/2-10254ВИХ-23) надала викопіювання з ортофотоплану Геоінформаційної системи містобудівного кадастру Миколаївської міської ради щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:033:0034.
34. Відповідно до вказаного викопіювання відстань від урізу води до південної межі земельної ділянки складає 57 м, до північної - 86 м.
35. Листом від 13.06.2024 за № 9032/12.01-12/12/7/24 Департамент архітектури та містобудування Миколаївської міської ради повідомив Прокурора про те, що згідно з основним кресленням Генерального плану міста Миколаєва, затвердженого рішенням ММР від 18.06.2009 № 35/15, земельна ділянка з кадастровим номером 4810137200:01:033:0034 належить до території зелених насаджень загального користування.
36. У матеріалах справи також міститься відповідь Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної військової адміністрації від 28.11.2023 № 1607/01.1-03/04, надана на запит прокурора від 16.11.2023 №51/50/2-11076ВИХ-23, згідно з якою землевпорядна документація щодо відведення у приватну власність ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:033:0034 на розгляд Управління не надходила, висновки про погодження/відмову не надавались.
37. Листом від 21.11.2023 № 2520/10 Регіональний офіс водних ресурсів у Миколаївській області Державного агентства водних ресурсів України також повідомив Прокурора, що ним не погоджувались упродовж 2013-2014 років проєкти землеустрою щодо відведення громадянам земельних ділянок по АДРЕСА_1.
38. На земельній ділянці з кадастровим номером 4810137200:01:033:0034 відсутні будь-які будівлі, споруди, огородження, будівельні матеріали, що підтверджується Актом Департаменту архітектури та містобудування ММР №8 обстеження земельної ділянки від 31.01.2025, листом від 03.02.2025 ММР та не заперечується учасниками цієї справи. 
39. Апеляційним судом також встановлено, що як станом на час відведення спірної земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 (2014 рік), так і станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції, Миколаївською міською радою не приймалось рішень щодо затвердження документації із землеустрою про затвердження проектів щодо визначення водоохоронних зон та прибережних захисних смуг на території м. Миколаєва.
40. У листі від 12.02.2024 № 242-01-21 Департамента містобудування, архітектури, капітального будівництва та супроводження проектів розвитку Миколаївської обласної військової адміністрації зазначено, що станом на 2014 рік у м. Миколаїв був чинним Генеральний план міста Миколаєва, затверджений рішенням Миколаївської міської ради від 18.06.2009 № 35/18, який є чинним і на даний час. При цьому, на основному кресленні Генерального плану м. Миколаєва прибережна захисна смуга річки Південний Буг не визначена. Тобто, в містобудівній документації, що була чинною у 2014 році на території м. Миколаєва не встановлено прибережні захисні смуги річки Південний Буг відносно території, до якої входять розташовані в Центральному районі міста Миколаєва земельні ділянку, у тому числі з кадастровим номером 4810137200:01:033:0034.
41. Прокуратурою зазначається, що відведення Миколаївською міською радою земельної ділянки площею 1000 кв. м з кадастровим номером 4810137200:01:033:0034 у приватну власність ОСОБА_1 для індивідуального житлового будівництва та її подальше відчуження ТОВ «Євротехцентр», з подальшим її внесенням до статутного капіталу ТОВ «МК-Трейд» є незаконним, що стало підставою для подання відповідного позову до суду.
42. Прокурор звернувся із заявою про зміну предмета позову, згідно якої просив прийняти до провадження у справі № 915/378/25 заяву про зміну предмету позову та розглянути позовну вимогу про витребування на користь територіальної громади міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради від ТОВ «МК-Трейд» земельну ділянку площею 1000 кв. м з кадастровим номером 4810137200:01:033:0034 по АДРЕСА_1. 
Необхідність зміни предмета позову прокурор обґрунтував набранням чинності 09.04.2025 Законом України № 4292-ІХ, яким внесено зміни до статті 391 Цивільного кодексу України та визначено, що у випадках відчуження майна органами державної влади чи місцевого самоврядування спори щодо такого майна мають вирішуватися за правилами статей 387- 388 Цивільного кодексу України. 
У зв`язку з цим прокурор вказав на необхідність застосування віндикаційного способу захисту - витребування майна з чужого незаконного володіння.
Прокурор зазначив, що підстави позову залишаються незмінними і полягають у незаконному відведенні земельної ділянки прибережної захисної смуги річки Південний Буг. Водночас зміна предмета позову зумовлена необхідністю застосування ефективного способу захисту, який відповідає характеру порушення права, що узгоджується з положеннями статті 16 Цивільного кодексу України, статті 46 Господарського процесуального кодексу України та правовими висновками Великої Палати Верховного Суду щодо можливості зміни позовних вимог і самостійної правової кваліфікації судом спірних правовідносин.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
43. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
44. Дослідивши в межах вимог касаційної скарги ТОВ «МК-Трейд» наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та перевіривши з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що подана у цій справі касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України
45. Так, посилаючись на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник, зазначає про застосування судами попередніх інстанцій норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18.
46. Відповідно до статті 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
47. Абзацом першим частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначений вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді.
48. Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
49. Згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
50. Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
51. Частини третя та четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» серед іншого встановлюють умови, за яких прокурор може виконувати субсидіарну роль із захисту інтересів держави за наявності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах).
52. Встановлена цим законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову, спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
53. Таким чином, визначений частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.
54. Отже, процесуальний статус прокурора у справі залежить від наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Враховуючи наявність або відсутність таких повноважень, прокурор обґрунтовує наявність підстав для представництва інтересів держави. У свою чергу суд оцінює наведене прокурором обґрунтування та у випадку встановлення відсутності підстав для представництва застосовує наслідки, передбачені статтею 174 або статтею 226 ГПК України.
55. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 зазначила, що у разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду. В цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії, що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, набувають статусу відповідача.
56. Орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (в силу відсутності повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. В процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача. Водночас доведення правомірності дій, які оспорюються позивачем, забезпечується процесуальними повноваженнями відповідача.
57. Таким чином, процесуальний статус сторін у подібних спорах залежить як від наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, так і від наведеного прокурором обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави у конкретній справі.
58. У справі № 925/1133/18 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024), на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, Великою Палатою Верховного Суду вирішувалося питання про наявність / відсутність підстав для представництва інтересів держави прокурором як самостійним позивачем у разі, коли один орган, уповноважений здійснювати функції держави в спірних правовідносинах, прокурор визначив одним з відповідачів, а інший компетентний (контролюючий) орган прокурор не зазначив позивачем. При цьому висновку про те, що прокурор не може (позбавлений права / повноважень) звернутися до суду в інтересах держави в особі уповноваженого органу (у тому числі того, що вчинив порушення, якщо він підтримує позовні вимоги), Велика Палата Верховного Суду у зазначеній справі не робила.
59. У справі, що розглядається, прокурор обґрунтовує позов необхідністю захисту інтересів територіальної громади в особі Миколаївської міської ради (у зв`язку із незаконним відведенням земель водного фонду). Отже, прокурор представляє територіальну громаду як власника земельної ділянки у зв`язку з чим обґрунтовано визначив Миколаївську міську раду позивачем, а не відповідачем.
60. Оскільки міська рада протягом розумного строку не скерувала до суду відповідної позовної заяви на захист своїх порушених прав, прокурор підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави. 
61. Враховуючи викладене в пунктах 58-60 цієї постанови, колегія суддів вважає, що висновки господарських судів попередніх інстанцій, наведені в оскаржуваних судових рішеннях щодо підтвердження прокурором права на представництво інтересів держави в особі Миколаївської міської ради, не суперечать висновкам, які зацитовані по тексту касаційної скарги скаржником із постанов Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц (щодо самостійного визначення прокурором складу відповідачів), від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17 (що в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача); від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 (що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування); від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21 (щодо наявності у прокурора повноважень на звернення до суду в інтересах органу місцевого самоврядування про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та її повернення власнику); від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (що встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду); із постанов Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 761/23904/19, від 20.01.2021 у справі 203/2/19, від 29.08.2024 у справі № 127/11246/21 (щодо незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті), які в контексті заперечення проти визначення прокурором Миколаївської міської ради як позивача у справі, що переглядається. 
62. Такі доводи не мають визначального значення для вирішення спору у справі, що переглядається, і з огляду на те, що мета заявленого прокурором позову у контексті захисту прав територіальної громади (власника земельної ділянки) буде досягну при задоволенні позовної вимоги про зобов`язання повернути відповідні земельні ділянки територіальній громаді міста. 
63. Отже, підсумовуючи викладене, Верховний Суд вбачає, що передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підстава касаційного оскарження у цьому разі не знайшла свого підтвердження, за відсутності її належного обґрунтування
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України
64. У касаційній скарзі на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень частини другої статті 391 та частини восьмої статті 261 ЦК України.
65. Відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
66. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики, шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
67. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
68. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.
69. Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.
70. В основу оскаржуваної постанови покладено висновок апеляційного господарського суду про те, що положення частини другої статті 391 ЦК України у редакції Закону № 4292-IX не підлягають застосуванню у цій справі, з огляду на принцип незворотності дії нормативно-правових актів у часі.
71. Встановивши, що мета позову спрямована на усунення перешкод територіальній громаді міста Миколаєва, яка не втратила володіння земельною ділянкою, у користуванні та розпорядженні останньою шляхом її повернення від ТОВ «МК-Трейд», суд апеляційної інстанції розглянув вимогу про витребуваня з чужого незаконного володіння ТОВ «МК-Трейд» земельної ділянки як вимогу про її повернення територіальній громаді міста Миколаєва за правилами негаторного позову.
72. Висновок про те, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально, а також про можливість суду розглядати вимогу про витребування (за правилами статей 387 і 388 ЦК України) як вимогу про повернення цієї земельної ділянки територіальній громаді (за правилами статті 391 ЦК України) сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц.
73. Водночас Законом № 4292-ІХ статтю 391 ЦК України доповнено частиною другою такого змісту: «Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу».
74. Отже, за змістом частини другої статті 391 ЦК України (у редакції, чинній з 09.04.2025) негаторний позов не застосовується до випадків, якщо органом державної влади або місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії щодо відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна стала фізична особа та/або юридична особа приватної власності.
75. Водночас, суд апеляційної інстанції звернув увагу, що позов у цій справі подано прокурором 17.03.2025, тобто до набрання чинності Законом № 4292-IX (09.04.2025).
76. Під зворотною (ретроспективною) дією акта розуміється поширення його дії на відносини, що виникли до набрання ним чинності.
77. Надання зворотної дії в часі законам та нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.
78. Подібні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 757/23249/17.
79. У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4292-IX встановлено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.
80. Тобто законодавець надав зворотну дію лише окремим положенням вказаного Закону: 1) в частині умов та порядку компенсації добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна; 2) у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо нерухомого майна.
81. Водночас зазначений припис не містить жодного нормативного встановлення зворотної дії у часі саме частини другої статті 391 ЦК України. 
82. Отже, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції положення частини другої статті 391 ЦК України у цьому випадку не мають зворотної дії в часі, а тому не є застосовними до позову прокурора, що розглядається в межах цієї справи, провадження у якій відкрито раніше, ніж зазначений Закон № 4292-IX набрав чинності.
83. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 23.06.2026 у справі № 915/313/25, ухваленої у подібних правовідносинах (частина четверта статті 300 ГПК України).
84. З урахуванням наведених мотивів часткового задоволення позову, Верховний Суд не вбачає підстав для формування висновку із зазначених скаржником питань у спірних правовідносинах у справі, яка розглядається, а саме щодо застосування положень частини другої статті 391 та частини восьмої статті 261 ЦК України у редакції Закону № 4292-IX, оскільки останні не підлягають застосуванню у цій справі з огляду на принцип незворотності дії нормативно-правових актів у часі.
85. Таким чином, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень із зазначеної підстави.
86. Інші доводи касаційної скарги позивача підставами касаційного оскарження не обґрунтовані, підставою відкриття касаційного провадження не слугували, вирішального значення для правильного розгляду цієї справи не мають, а тому судом касаційної інстанції і не розглядаються.
87. Доводи поданого прокурором відзиву на касаційну скаргу ТОВ «МК-Трейд» ураховуються Верховним Судом у тій мірі, що відповідає викладеному у цій постанові. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
88. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
89. Згідно з положеннями статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення ? без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
90. У цій справі скаржник не довів неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування ухвалених ними судових рішень, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишенню без змін.
Розподіл судових витрат
91. Оскільки Суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає судові рішення, що оскаржувались, без змін, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МК-Трейд» залишити без задоволення.
2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 і рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.08.2025 у незміненій частині у справі № 915/378/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил