УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/7560/25 Головуючий у 1-й інст. Петровська М. В. 
Категорія 8 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі: 

головуючого   Павицької Т.М.,
суддів    Талько О.Б., Шевчук А.М., 
за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/7560/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про витребування нерухомого майна, скасування реєстрації права власності, за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – ОСОБА_4 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 18 травня 2026 року, постановлену під головуванням судді Петровської М.В. у м. Житомирі, 
в с т а н о в и в :
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом у якому просив: витребувати з чужого незаконного володіння – ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю (бокс для автомобілів) літ «Р-2», цегляна, загальною площею 178,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю (бакс для автомобілів) літ «Р-2», цегляна, загальною площею 178,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану за ОСОБА_2 , 17.12.2018, номер запису про право власності: 29487767.
15 травня 2026 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю (бокс для автомобілів) літ «Р-2», цегляна, загальною площею 178,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим компетентним органам та особам вчиняти дії щодо відчуження цього майна. В обґрунтування заяви вказував, що на даний час жодних перешкод у ОСОБА_2 щодо реалізації, чи будь-яким іншим способом відчуження цього майна не має. ОСОБА_2 може, з метою зробити в подальшому неможливим виконання рішення суду в цій справі, відчужити спірне нерухоме майно без будь-яких перешкод. Тому існує реальна небезпека невиконання рішення суду в цій справі, якщо заходи забезпечення позову вжиті не будуть. В постанові Верховного Суду у справі № 296/11081/19 не наведено мотивів, якими б скасовувались доводи судів першої та апеляційної інстанції у справі № 296/11081/19, зокрема щодо припинення основного зобов`язання позивача в силу 599 ЦК України тощо. Оскільки основне зобов`язання припинилося 10 грудня 2015 року, іпотека за договором іпотеки є припиненою.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 18 травня 2026 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Білоуса Р.А. про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на нежитлову будівлю загальною площею 178,9 кв.м, літ. «Р-2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1723520318101. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 – ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу у якій просить її скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали щодо спірного майна вже існував арешт, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , накладений у межах справи №296/11081/19 між тими самими сторонами на підставі ухвали від 13.01.2020, який на даний час не скасований. Позивачем не доведено реального ризику відчуження спірного майна, оскільки до заяви не долучено жодних доказів, які б свідчили про намір відповідача здійснити відчуження майна .У заяві не вказано та не надано доказі на підтвердження того факту, що будь які особи мають намір якимось чином вчинити дії щодо відчуження вказаного нерухомого майна . суд не врахував, що процесуальне законодавство не передбачає необхідності повторного накладення тотожного заходу забезпечення позову на одне й те саме майно.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду або унеможливити ефективний захист прав та інтересів позивача за захистом яких він звернувся до суду.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.
Забезпечення позову - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема заборона вчиняти певні дії.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана із необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).
З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є витребування з чужого незаконного володіння – ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , нежитлової будівлі (бокс для автомобілів) літ «Р-2», цегляна, загальною площею 178,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю (бакс для автомобілів) літ «Р-2», цегляна, загальною площею 178,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
З урахуванням підстав та змісту позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересів сторін, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову саме шляхом накладення арешту на нерухоме майно.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що на момент розгляду заяви ОСОБА_1 вже ухвалою суду накладено арешт на спірне майно в іншій цивільній справі і такий арешт обмежує право відповідача на розпорядження нерухомим майном, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 13.01.2020 року у цивільній справі №296/11081/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Позика», ОСОБА_2 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д.В. про припинення іпотеки накладено арешт на спірне нерухоме майно.
Постановою Верховного суду у складі колегії судів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.02.2026 року скасовано у цивільній справі №296/11081/19 рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01.03.2023 та постанову Житомирського апеляційного суду від 02.04.2024 в частині задоволеної вимоги про припинення іпотеки й ухвалено в цій частині нове рішення. Відмовлено в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Позика про припинення іпотеки. 
Відмовляючи в задоволенні цієї вимоги, касаційна інстанція виходила з того, що позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння позивач у цій справі не заявляв. Водночас задоволення позову шляхом визнання іпотеки припиненою з іншої підстави не призведе до поновлення права, за захистом якого позивач звернувся до суду. У спірних правовідносинах належним способом захисту є віндикаційний позов, під час розгляду якого позивач має доводити підстави припинення іпотеки.
Таким чином у задоволенні вимоги при припинення іпотеки слід відмовити, з огляду на те, що така вимога не є належним способом захисту.
Натомість в даній справі, зокрема ОСОБА_1 і заявив вимогу про витребування у ОСОБА_2 нежитлову будівлю (бокс для автомобілів) літ «Р-2», цегляна, загальною площею 178,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Також, колегія суддів зауважує, що заходи забезпечення позову носять лише тимчасовий характер. 
Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи викладене, доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 18 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Дата складення повного судового рішення 07 липня 2026 року.

Головуючий Т.М. Павицька

Судді О.Б. Талько 

А.М. Шевчук