УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2026 року
м. Київ
Справа № 760/4359/22
Провадження № 51-3210 ска 26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2026 року,
встановив:
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 листопада 2022 року ОСОБА_5  визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 2 095 828 грн із конфіскацією безпосередніх предметів порушення митних правил відповідно до протоколу про порушення митних правил від 18 листопада 2021 року № 4613/10000/21.
Київський апеляційний суд постановою від 10 квітня 2026 року постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 18 листопада 2022 року щодо ОСОБА_5 залишив без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 просить скасувати постанову апеляційного суду та закрити провадження у справі.
Перевіривши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
В рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 2015 року № 3-рп/2015 зазначено, що, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).
Отже Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України; переслідувати легітимну мету; бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим. 
Законом, який конкретизує положення Конституції України щодо обмеження можливості касаційного оскарження рішень суду, також виступає КУпАП. 
Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду; постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 21 липня 2021 року по справі № 5-р(II)/2021 визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), припис частини десятої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно з яким постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
При цьому, Конституційний Суд України у вищевказаному рішенні дійшов висновку, що законодавець, унормовуючи в статті 294 Кодексу питання інстанційного перегляду/оскарження постанови судді у справах про адміністративні правопорушення, керуючись приписами пункту 14 частини першої статті 92, пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та свободою розсуду в рамках широкого простору обдумування, забезпечив право на апеляційний перегляд справ про адміністративні правопорушення, однак не встановив права на касаційне оскарження судового рішення в цих справах.
Разом з цим, Конституційний Суд України констатував, що застосування припису частини десятої статті 294 Кодексу не призводить до порушення такої засади судочинства, як забезпечення у визначених законом випадках права на касаційне оскарження судового рішення, права на судовий захист, а, отже, цей припис узгоджується з принципом верховенства права (правовладдя).
Таким чином, обмеження права на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції у справах про адміністративні правопорушення, встановлене у ст. 294 КУпАП, відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим. Цей висновок узгоджується з міжнародними актами та практикою Європейського суду з прав людини.
З огляду на викладене, беручи до уваги те, що касаційну скаргу подано на судове рішення, які не підлягає оскарженню в касаційному порядку, колегія суддів, керуючись принципом верховенства права при здійсненні правосуддя та виходячи з основних засад судочинства, вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження. 
Керуючись положеннями ст. 129 Конституції України, ст. 294 КУпАП, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою 
захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2026 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3