Справа № 536/117/26
Провадження №2/524/2913/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.07.2026 м. Кременчук
Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі
головуючого судді Мельник Н. П.,
з участю секретаря судового засідання Шаполової К. М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор П» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
УСТАНОВИВ:
До Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ТОВ «Фактор П» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 59507,30 грн.
На обґрунтування позову зазначено, що 30.11.2020 між ТОВ «Сенс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 020/00643/11/20. Відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу в кредит грошові кошти в сумі 35000,00 грн.
01.02.2023 між ТОВ «Сенс Кредит» та позивачем укладено договір факторингу № 31-ФП-СК-202302 від 01.02.2023, відповідно до якого ТОВ «Сенс Кредит» відступило позивачу свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, в тому числі за кредитним договором № 020/00643/11/20 від 30.11.2020.
Згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору № 020/00643/11/20 від 30.11.2020 заборгованість ОСОБА_1 станом на 06.08.2025 становить 59507,30 грн, що складається із: 26203,52 грн - залишок суми кредиту, 33303,78 грн - залишок процентів за користування кредитом.

До Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ТОВ «Фактор П» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 30680,00 грн.
На обґрунтування позову зазначено, що 22.09.2020 між ТОВ «Сенс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 020/00599/09/20. Відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу в кредит грошові кошти в сумі 26000,00 грн. 
01.02.2023 між ТОВ «Сенс Кредит» та позивачем укладено договір факторингу № 31-ФП-СК-202302 від 01.02.2023, відповідно до якого ТОВ «Сенс Кредит» відступило позивачу свої права вимови заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, в тому числі за кредитним договором № 020/00599/09/20 від 22.09.2020.
Згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору № 020/00599/09/20 від 22.09.2020 заборгованість ОСОБА_1 станом на 06.08.2025 становить 30680,00 грн, що складається із: 9527,21 грн - залишку суми кредиту; 21152,79 грн - залишку процентів за користування кредитом.

10.02.2026 ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області позовну заяву ТОВ «Фактор П» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 59507,30 грн передано на розгляд до Автозаводського районного суду м. Кременчука за підсудністю.
12.03.2026 справа отримана судом та протоколом автоматизованого розподілу між суддями передана судді Мельник Н. П.
12.03.2026 ухвалою суду відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. 

10.02.2026 ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області позовну заяву ТОВ «Фактор П» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 30680,00 грн передано на розгляд до Автозаводського районного суду м. Кременчука за підсудністю.
12.03.2026 справа отримана судом та протоколом автоматизованого розподілу між суддями передана судді Мельник Н. П.
17.03.2026 ухвалою суду відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. 
17.03.2026 ухвалою суду об`єднано в одне провадження зазначені цивільні справи за позовом ТОВ «Фактор П» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Об`єднаній справі присвоєно номер № 536/117/26, провадження № 2/524/2913/26.
08.04.2026, 15.04.2026 від представника відповідача (адвоката) Глушко З. В. надійшла заява про внесення її відомостей як учасника справи та переведення документів в електронну форму.
26.04.2026 від представника відповідача (адвоката) Глушко З. В. надійшла заява про розірвання договору про надання правничої допомоги з ОСОБА_1 
01.05.2026 від представника відповідача (адвоката) Савєльєва М. В. надійшло клопотання про долучення його до участі в справі в якості представника відповідача та ознайомлення із матеріалами справи.
15.05.2026 судове засідання відкладене за письмовим клопотання представника відповідача (адвоката) Савєльєва М. В. від 12.05.2026 про відкладення розгляду справи.

12.07.2026 від представника відповідача (адвоката) Савєльєва М. В. надійшли письмові пояснення по справі, відповідно до яких просили відмовити у задоволенні позову за недоведеністю та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12500,00 грн. 
Щодо позовної вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 59507,30 грн за кредитним договором № 020/00643/11/20 від 30.11.2020 у поясненнях стороною відповідача зазначено, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав необґрунтованості наданого позивачем розрахунку заборгованості під назвою «Детальний (щоденний) розрахунок заборгованості за договором про надання кредиту № 020/00643/11/20 від 30.11.2020 станом на 06.08.2025». 
Цей документ відображає не щоденний розрахунок, а лише два рядка з двома датами: 
01.02.2023 із зазначенням суми кредиту 35000,00 грн, процентної ставки за користування кредитом 0,00 %, нарахованих процентів за користування кредитом 0,00 грн та загальну заборгованість в сумі 59507,30 грн; 
31.05.2023 із зазначенням суми кредиту 35000,00 грн, залишку суми кредиту -26203,52 грн, процентної ставки за користування кредитом 0,00 %, нарахованих процентів за користування кредитом 0,00 грн, залишку процентів за користування кредитом - 33303,78 грн та загальну заборгованість 59507,30 грн. 
У цих відомостях містяться взаємовиключні показники, а саме: 
станом на 01.02.2023 позивач зазначає суму кредиту 35000,00 грн, процентну ставку — 0,00 %, нараховані проценти — 0,00 грн. При цьому, загальна заборгованість вказана в сумі 59507,30 грн. Розрахунок не містить математичного чи правового обґрунтування, яким чином при нульових відсотках сума боргу перевищила тіло кредиту на 24507,30 грн;
станом на 31.05.2023 позивач зазначає, що залишок суми кредиту зменшився до 26203,52 грн (тобто відбулося часткове погашення тіла кредиту в сумі 8796,48 грн), процентна ставка - 0,00 %, нараховані проценти — 0,00 грн, проте у графі «залишок процентів» з`явилася сума боргу 33303,78 грн.
Щодо позовної вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 30 680,00 грн за кредитним договором № 020/00599/09/20 від 22.09.2020 у поясненнях стороною відповідача зазначено, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав необґрунтованості наданого позивачем розрахунку заборгованості під назвою «Детальний (щоденний) розрахунок заборгованості за договором про надання кредиту № 020/00599/09/20 від 22.09.2020 станом на 06.08.2025». 
Як і за попереднім кредитним договором, цей документ відображає не щоденний розрахунок, а лише два рядка з двома датами: 
01.02.2023 із зазначенням суми кредиту 26000,00 грн, процентної ставки за користування кредитом 0,00 %, нарахованих процентів за користування кредитом 0,00 грн та загальну заборгованість 30680,00 грн; 
31.05.2023 із зазначенням суми кредиту 26000,00 грн, залишку суми кредиту 9527,21 грн, процентної ставки за користування кредитом 0,00 %, нарахованих процентів за користування кредитом 0,00 грн, залишок процентів за користування кредитом 21152,79 грн та загальну заборгованість 30680,00 грн. 
У наданих банком даних містяться суперечливі та взаємовиключні показники, а саме: 
станом на 01.02.2023 позивач зазначає суму кредиту 26000,00 грн, процентну ставку — 0,00 %, нараховані проценти — 0,00 грн, при цьому загальна заборгованість становить 30680,00 грн. Розрахунок не містить математичного чи правового обґрунтування, яким чином при нульових відсотках сума боргу перевищила тіло кредиту на 24507,30 грн;
станом на 31.05.2023 позивач зазначає, що залишок суми кредиту зменшився до 9527,21 грн (тобто відбулося часткове погашення тіла кредиту на суму 16472,79 грн), процентна ставка - 0,00%, нараховані проценти — 0,00 грн, проте у графі «залишок процентів» безпідставно з`являється сума 21152,79 грн. 
На переконання сторони відповідача, зазначені розрахунки є неналежними, недопустимими та недостовірними доказами в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, містять логічні, арифметичні суперечності та не відображають реального руху коштів.
На думку сторони відповідача, позивачем штучно сформовано баланс боргу, додавши залишки тіла кредиту за договором № 020/00643/11/20 від 30.11.2020 в сумі 26203,52 грн та незрозумілі проценти - 33303,78 грн в загальну заборгованість 59507,30 грн, а також за кредитним договором № 020/00599/09/20 від 22.09.2020 в залишку тіла кредиту в сумі 9527,21 грн та незрозумілі проценти в сумі 21152,79 грн в загальну заборгованість 30680,00 грн. При цьому, незважаючи на зменшення тіла кредиту за обома кредитними договорами протягом 4 місяців, загальна сума боргу не змінилася взагалі, що свідчить про штучне маніпулювання цифрами з метою стягнення безпідставно нарахованих сум. 
Сторона відповідача посилається на те, що надані позивачем розрахунки суперечливі, не містять щоденної, помісячної розбивки нарахувань, відсоткової ставки, періоду нарахування, не відображають погашеної суми боргу тощо. 
Нарахування відсотків відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є фінансовою операцією та має фіксуватися у первинних документах, яким у даному випадку є виписка по рахунку. Виписки про рух коштів на рахунку позивачем не надано. Розрахунки заборгованості з 2-х рядків, містять взаємовиключну інформацію та жодних обґрунтувань, не є первинними бухгалтерськими документами. 
Як зазначає представник відповідача, розрахунок заборгованості, який не відображає динаміку руху коштів є арифметично хибним, недостовірним доказом та не може бути покладений в основу судового рішення (аналогічна позиція викладена Верховним Судом у справі № 212/8204/17).
Крім того, представник відповідача посилається на недоведеність набуття права вимоги позивачем, оскільки матеріали не містять жодного первинного бухгалтерського або платіжного документа, який би підтверджував фактичне виконання ТОВ «Фактор П» свого обов`язку з фінансування (перерахування грошових коштів) на користь клієнта (первісного кредитора). Відсутність статусу належного кредитора є самостійною та достатньою підставою для повної відмови в позові, оскільки відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 916/2040/20).

16.07.2026 у судове засідання не з`явилися:
представник позивача, повідомлений належним чином про дату, час, місце розгляду справи, у прохальній частині позову клопотав про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду не заперечує;
відповідача, повідомлений належним чином про дату, час, місце розгляду справи на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, згідно якого днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
16.07.2026 у судове засідання з`явився представник відповідача, яка заперечував щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у письмових поясненнях. Просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу в сумі 12500,00 грн.
З`ясувавши обставини, на які посилається представник позивача та представник відповідача, як на підставу відповідно позовних вимог та заперечень щодо них, оцінивши докази на їх належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок у сукупності, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд 16.07.2026 перейшов до стадії ухвалення рішення відповідно до ст. 244 ЦПК України, відклавши його ухвалення та проголошення на 16 год 45 хв 20.07.2026.

Судом установлено, що 30.11.2020 між ТОВ «Сенс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 020/00643/11/20 на підставі письмової заяви відповідача від 30.11.2020. Кредитний договір, паспорт споживчого кредиту та зазначена заява про надання кредиту викладені в письмовій формі та підписані відповідачем власноручно.
Заява про надання кредиту містить персональні дані відповідача, такі як його прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, дату народження, паспортні дані, місце роботи, місце проживання, а також відомості контактних осіб, зазначених відповідачем (прізвище, ініціали сина відповідача, його номер телефону, а також прізвища та ініціали колег із зазначенням їх номерів телефонів).
До зазначених документів позивачем також долучено завірені копії паспорта відповідача та довідки про присвоєння йому РНОКПП.
Відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу в кредит грошові кошти в сумі 35000,00 грн, що стверджується копією видаткового касового ордеру від 30.11.2020 про видачу кредитних коштів в сумі 35000,00 грн відповідачу відповідно до кредитного договору. Зазначений видатковий касовий ордер містить відмітку кредитодавця про видачу кредиту 30.11.2020, а також підпис, прізвище, ініціали відповідача та дату отримання ник кредитних коштів.
Згідно п. 2 кредитного договору № 020/00643/11/20 кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти (кредит) в сумі 35000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі. Кредит надається на умовах терміновості, повернення та платності та повертається шляхом виплат кожні 15 календарних днів. Днем надання кредиту вважається день отримання позичальником грошових коштів від кредитодавця.
Перебіг строку кредиту розпочинається з моменту підписання цього договору, перерахування (видачі) коштів позичальнику і складає 270 календарних днів. Тип процентної ставки — фіксована. Розмір ануїтетних платежів (тіло кредиту і проценти), терміни нарахування та їх сплати визначаються згідно із графіком платежів згідно додатку № 2 до договору в дату підписання кредитного договору. Сума щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати процентів визначається графіком платежів. 3 урахуванням ануїтетного характеру платежів за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю 138,7584 % річних від суми кредиту з першого по 11 платіж та 2555,1533 % річних з 12 до останнього платежу згідно з графіком платежів, у розрахунку зі сплатою кожні п`ятнадцять днів — 5,7024 % з 1-го по 11 платіж та 105,0063 % з 12 до останнього платежу, за період дії договору — 229,22 %. Дата першого платежу 15.12.2020 (п. 4 кредитного договору № 020/00643/11/20).
З урахуванням наведеного факт укладення кредитного договору № 020/00643/11/20 та отримання кредитних коштів в сумі 35000,00 грн підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося стороною відповідача у письмових поясненнях та у судовому засіданні.

22.09.2020 між ТОВ «Сенс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 020/00599/09/20 на підставі письмової заяви відповідача. Кредитний договір, паспорт споживчого кредиту та зазначена заява про надання кредиту викладені в письмовій формі та підписані відповідачем власноручно.
Заява про надання кредиту містить персональні дані відповідача, такі як його прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, дату народження, паспортні дані, місце роботи, місце проживання, а також відомості контактних осіб, зазначених відповідачем(прізвище, ініціали сина відповідача, його номер телефону, а також прізвища та ініціали колег із зазначенням їх номерів телефонів).
До зазначених документів позивачем також долучено завірені копії паспорта відповідача та довідки про присвоєння йому РНОКПП.
Відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу в кредит грошові кошти в сумі 26000,00 грн, що стверджується копією видаткового касового ордеру від 22.09.2020 про видачу кредитних коштів в сумі 26000,00 грн відповідачу відповідно до кредитного договору. Зазначений видатковий касовий ордер містить відмітку кредитодавця про видачу кредиту 22.09.2020, а також підпис, прізвище, ініціали відповідача та дату отримання ним кредитних коштів.
Згідно п. 2 кредитного договору № 020/00599/09/20 кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти (кредит) в сумі 26000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі. Кредит надається на умовах терміновості, повернення та платності та повертається шляхом виплат кожні 15 календарних днів. Днем надання кредиту вважається день отримання позичальником грошових коштів від кредитодавця.
Перебіг строку кредиту розпочинається з моменту підписання цього договору, перерахування (видачі) коштів позичальнику і складає 270 календарних днів. Тип процентної ставки — фіксована. Розмір ануїтетних платежів (тіло кредиту і проценти), терміни нарахування та їх сплати визначаються згідно із графіком платежів згідно додатку № 2 до договору в дату підписання кредитного договору. Сума щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати процентів визначається графіком платежів. 3 урахуванням ануїтетного характеру платежів за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю 161,7242 % річних від суми кредиту з першого по 11 платіж та 2578,5352 % річних з 12 до останнього платежу згідно з графіком платежів, у розрахунку зі сплатою кожні п`ятнадцять днів — 6,6462 % з 1-го по 11 платіж та 105,9672 % з 12 до останнього платежу, за період дії договору — 248,6867 %. Дата першого платежу 07.10.2020 (п. 4 кредитного договору № 020/00599/09/20).
З урахуванням наведеного факт укладення кредитного договору № 020/00599/09/20 та отримання кредитних коштів в сумі 26000,00 грн підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося стороною відповідача у письмових поясненнях та у судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст. 207 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. ст. 626, 628 ЦК України).
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. ст. 610, 611 ЦК України).
Судом установлені порушення відповідачем умов договору шляхом неналежного виконання взятих на себе зобов`язань.
Відповідач не заперечував факт отримання ним у борг коштів та факт укладення договору, протилежних доказів суду не надав.
Досліджені у справі докази дають достатні підстави для висновку, що після підписання договорів у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення.
Свої договірні зобов`язання кредитодавець виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредити в обумовлених договорах сумах. Відповідач зобов`язання у визначений договором строк не виконав. Існування заборгованості перед позивачем стверджується доданими до позову документами.
Протягом строку дії кредитного договору відповідач не звертався до суду із заявою про розірвання кредитних договорів чи визнання їх (або їх окремих положень) недійсними.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, суду не надано. Протилежного суду не доведено. Клопотань, заяв не заявлено.
Зміст кредитних договорів свідчить про досягнення сторонами згоди відносно всіх істотних умов договорів.

Щодо стягнення заборгованості за процентами.
Ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦПК України (ст. 1050 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з розрахунком заборгованості під назвою «Детальний (щоденний) розрахунок заборгованості за договором про надання кредиту № 020/00643/11/20 від 30.11.2020 станом на 06.08.2025», зазначений документ не відображає щоденний розрахунок, містить лише два рядка з двома датами, а саме:
01.02.2023 із зазначенням суми кредиту 35000,00 грн, процентної ставки за користування кредитом - 0,00 %, нарахованих процентів за користування кредитом - 0,00 грн, загальну заборгованість - 59507,30 грн; 
31.05.2023 із зазначенням суми кредиту 35000,00 грн, залишку суми кредиту - 26203,52 грн, процентну ставку за користування кредитом - 0,00 %, нарахованих процентів за користування кредитом - 0,00 грн, залишку процентів за користування кредитом - 33303,78 грн, загальну заборгованість - 59507,30 грн. 
Суд погоджується із доводами сторони відповідача, що у цих відомостях містяться взаємовиключні показники, а саме: процентна ставка — 0,00 %, нараховані проценти — 0,00 грн, загальна заборгованість - 59507,30 грн. 
Розрахунок не містить обґрунтування, яким чином при 0,00 % сума боргу перевищила тіло кредиту на 24507,30 грн. 
Крім того, у розрахунку зазначено, що станом на 31.05.2023 залишок суми кредиту становить 26203,52 грн (тобто відбулося часткове погашення тіла кредиту в сумі 8796,48 грн), проте залишок процентів становить 33303,78 грн при процентній ставці 0,00 % та нарахованих процентах 0,00 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості під назвою «Детальний (щоденний) розрахунок заборгованості за договором про надання кредиту № 020/00599/09/20 від 22.09.2020 станом на 06.08.2025» цей документ відображає не щоденний розрахунок, а лише два рядка з двома датами: 
01.02.2023 із зазначенням суми кредиту 26000,00 грн, процентної ставки за користування кредитом - 0,00 %, нарахованих процентів за користування кредитом - 0,00 грн, загальну заборгованості - 30680,00 грн; 
31.05.2023 із зазначенням суми кредиту 26000,00 грн, залишку суми кредиту - 9527,21 грн, процентної ставки за користування кредитом - 0,00 %, нарахованих процентів за користування кредитом - 0,00 грн, залишок процентів за користування кредитом - 21152,79 грн, загальну заборгованість - 30680,00 грн. 
Суд погоджується із доводами сторони відповідача, що зазначений розрахунок містить суперечливі відомості, а саме: 
станом на 01.02.2023 сума кредиту становить 26000,00 грн, процентну ставку — 0,00 %, нараховані проценти — 0,00 грн, загальну заборгованість - 30680,00 грн. Розрахунок не містить обґрунтування, яким чином при 0,00 % сума боргу перевищила тіло кредиту на 24507,30 грн;
станом на 31.05.2023 залишок суми кредиту зменшився до 9527,21 грн (тобто відбулося часткове погашення тіла кредиту на суму 16472,79 грн), процентна ставка — 0,00 %, нараховані проценти — 0,00 грн, залишок процентів становить 21152,79 грн грн при процентній ставці 0,00 % та нарахованих процентах 0,00 грн.

Таким чином, з урахуванням наведеного суд приходить до таких висновків щодо нарахування процентів.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Розрахунок заборгованості за кредитним договором є обчисленням з використанням математичних дій, який має ґрунтуватися на основі інформації про користування відповідачем банківськими послугами, що фіксуються на особовому рахунку клієнта (клієнтський рахунок), та на умовах, передбачених відповідним договором.
Таким чином, розрахунок заборгованості є письмовим доказом у розумінні ст. 95 ЦПК України.
Долучені позивачем розрахунки заборгованості за кредитними договорами не містять відомостей про нарахування сум відсотків за період користування кредитами, щоб дозволило б перевірити правильність нарахування відсотків за користування кредитними коштами (розмір відсотків, період їх нарахування, суми внесені боржником в рахунок виконання кредитних зобов`язань тощо). Будь-яких інших доказів щодо підтвердження заборгованості по відсоткам позивачем суду не надано, відтак до позову не надано достатніх доказів на підтвердження заявленої позивачем до стягнення заборгованості за нарахованими відсотками.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
На підтвердження заборгованості по нарахованим відсоткам позивачем не надано суду інших доказів, зокрема виписки з клієнтського рахунку відповідача тощо.
Зазначене у своїй сукупності позбавляє сторону відповідача подати контррозрахунок та позбавляє суд перевірити обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку заборгованості по нарахованим відсоткам за кредитними договорами, перевірити повернення кредитів відповідачем тощо.
Суд відзначає, що позивач не довів достатніми доказами наявність заборгованості відповідача по нарахованим відсоткам, їх розмір та період, за який слід розраховувати розмір такої заборгованості.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
З урахуванням наведеного, того, що у розрахунках заборгованості по обом кредитним договорам використано процентну ставку за користування кредитами у розмірі 0,00 %, міститься інформація про нарахування процентів за користування кредитами в сумі 0,00 грн, наявні відомості про залишки сум кредитів по кредитному договору № 020/00643/11/20в сумі 26203,52 грн, по кредитному договору № 020/00599/09/20 - 9527,21 грн, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача саме цих залишків по кредитним договорам на загальну суму 35730,73 грн (26203,52 грн + 9527,21 грн).
В частині стягнення відсотків за користування кредитами слід відмовити за недоведеністю.
Позивач не скористався своїм правом під час звернення до суду довести достатніми доказами розмір наявної заборгованості за нарахованими відсотками, а також правом на спростування позиції відповідача шляхом надання додаткових пояснень по суті справи.

Щодо відступлення права вимоги.
01.02.2023 між ТОВ «Сенс Кредит» та позивачем укладено договір факторингу № 31-ФП-СК-202302 від 01.02.2023, відповідно до якого ТОВ «Сенс Кредит» відступило позивачу свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, в тому числі за кредитними договорами № 020/00643/11/20 від 30.11.2020 та № 020/00599/09/20 від 22.09.2020.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: (1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); (2) правонаступництва; (3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); (4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 512 ЦК України).
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст.516 ЦК України).
Договір кредитний та договір факторингу є оспорюваними правочинами, а оскільки ця презумпція не спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, останній вважається правомірним.
Положеннями ст. 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010).
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010).

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Указані вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах № 910/18036/17 від 02.10.2018, № 917/1307/18 від 23.10.2019.
У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 у справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України).
Європейський суд з прав людини вказав, що Суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення («Проніна проти України», № 63566/00, 18.07.2006).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки позовні вимоги задоволені частково на суму 26203,52 грн за кредитним договором № 020/00643/11/20 та на суму 9527,21 грн за кредитним договором № 020/00599/09/20, а всього на загальну суму 35730,73 грн (39,62 % від (59507,30 грн + 30680,00 грн), судовий збір за подання двох позовів підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1919,51 грн (39,62 % від (2422,40 грн + 2422,40 грн).
Вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу стороною позивача не заявлялися.
Щодо витрат на правничу допомогу в сумі 12500,00 грн, понесених відповідачем, суд зазначає, що зазначені витрати стверджуються копією акта № 1 виконаних робіт до договору про надання професійної правничої допомоги № 1 від 01.05.2026.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 137 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 815/1479/18, від 15.07.2020 у справі № 640/10548/19, від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20.
З урахуванням відсутності клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у разі часткового задоволення позову витрати на професійну правничу допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). 
Оскільки позивачу було відмолено у задоволенні позову на 60,38 % (100 % - 39,62 %), суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 7547,50 грн (60,38 % від 12500,00 грн) витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 77 - 80, 141, 247, 259, 263 - 265, 280 - 284 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор П».
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор П» заборгованість за кредитними договорами № 020/00643/11/20 від 30.11.2020 та № 020/00599/09/20 від 22.09.2020 на загальну суму 35730 грн 73 коп та 1919 грн 51 коп судового збору. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор П» на користь ОСОБА_1 7547 грн 50 коп витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування сторін:
позивач Товариство обмеженою відповідальністю «Фактор П», код ЄДРПОУ 41921531, місцезнаходження: м. Київ, просп. Леоніда Каденюка, 23,
відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.П. Мельник