Єдиний унікальний номер 205/18404/25
Номер провадження1-кп/205/285/26

Справа №205/18404/25
Провадження №1-кп/205/285/26

В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2026 року Новокодацький районний суд 
міста Дніпра

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 
при секретарі – ОСОБА_2 
за участю прокурора – ОСОБА_3 
захисника – адвоката ОСОБА_4 
потерпілого – ОСОБА_5 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Дніпро, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12025042120001260 від 09 жовтня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Димитрова Донецької області, громадянина України, освіта вища, не одруженого, раніше не судимого; проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період в посаді курсанта навчального взводу навчальної роти 2 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,-
В С Т А Н О В И В:

Відповідно до витягу з наказу №124 року командира військової частини НОМЕР_1 від 177 листопада 2023 року, солдата – обвинуваченого ОСОБА_6 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, відповідно до Указу Президента України від 06 лютого 2023 року №59\2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», з вказаної дати зараховано до списків особового складу та призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти 2 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з наказу №143 командира військової частини НОМЕР_1 від 04 грудня 2023 року, солдата – обвинуваченого ОСОБА_6 , курсанта навчального взводу навчальної роти 2 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , знято з усіх видів забезпечення як такого, що самовільно залишив військову частину та з 30 січня 2024 року, згідно витягу з наказу №35 від того ж числа, зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .
Згідно ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України – є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Солдат – обвинувачений ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 6, 11, 12, 14, 16, 49, 117, 118 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно дотримуватися Конституції України та Законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.
Однак, обвинувачений ОСОБА_6 , достовірно знаючи свої обов`язки, встановлені зазначеними нормами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку з проходження військової служби, 09 жовтня 2025 року, близько 12 години, знаходився біля буд. АДРЕСА_3 , де під час конфлікту на ґрунті тривалих неприязних відносин з раніше знайомим потерпілим ОСОБА_5 , у нього виник злочинний умисел на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_6 , в той же день та час, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачуючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, наніс потерпілому ОСОБА_5 не менше двох ударів кулаком своєї правої руки в голову, від яких останній впав на бетонне вимощення будинку, спричинивши потерпілому наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку 3-го ступеню в обох лобних частках, субдуральна гематома (згусток) в лівій лобній ділянці, перелом пірамідки скроневої кістки з переходом на основу черепу, перелому виличної кістки справа, забійна рана в потиличній області, синець в пара орбітальній області, розрив шкіри слухового проходу справа з явищами вушної кровотечі, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. 
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 своєї вини не визнав та пояснив суду, що 09 жовтня 2025 року, близько 12 години, він рухався біля буд.12 по пр.Металургів, коли до нього підійшов потерпілий ОСОБА_5 , який, як йому відомо, займається розповсюдженням наркотичних засобів та якому він раніше позичав грошові кошти, з проханням знову позичити грошові кошти. У відповідь на його відмову, потерпілий ОСОБА_5 наніс йому два удари правою та лівою рукою в обличчя, а також удар ногою в область живота, після чого він, обороняючись, наніс ОСОБА_5 один удар кулаком в голову, від якого той впав та вдарився головою об бетон. Злякавшись, він почав надавати потерпілому допомогу, підняв та посадив його на лавку, після чого вийшов батько потерпілого, який віддав йому частину грошових коштів, які у нього позичав ОСОБА_5 , після чого вони розійшлись. 
Незважаючи на невизнання своєї вини, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
Так, потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що у зв`язку з отриманою від дій обвинуваченого ОСОБА_6 травмою голови, він майже нічого не пам`ятає з подій, які мали місце 09 жовтня 2025 року. При цьому, потерпілий ОСОБА_5 пояснив суду, що в той день, тобто 09 жовтня 2025 року, коли він повертався додому та знаходився біля буд.12 по пр.Металургів, обвинувачений ОСОБА_6 , висловлюючи на його адресу образи, почав швидко наближатися до нього, після чого він прийшов до тями вже в лікарні. Крім цього, потерпілий ОСОБА_5 заперечував наявність будь-яких боргових зобов`язань перед обвинуваченим ОСОБА_6 . 
Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що 09 жовтня 2025 року, в денний час, він перебував за місцем свого проживання: у кв. АДРЕСА_4 , де почув з вулиці незвичні звуки, після чого вийшов на балкон. Перебуваючи на балконі, він побачив, що обвинувачений ОСОБА_6 тримає його сина – потерпілого ОСОБА_5 , за одяг та наносить удари долонями по обличчю, на що він став кричати обвинуваченому, щоб той припинив це робити, оскільки його син перебував без свідомості, на що ОСОБА_6 повідомив, що його син винен йому гроші. Взявши гроші, він вийшов на вулицю та віддав їх обвинуваченому ОСОБА_6 , після чого він пішов. В цей момент вийшов сусід ОСОБА_8 , з яким вони завели сина до квартири, який на той час був частково у свідомості та запропонували викликати «швидку», на що його син він відмовився. Через деякий час він почув з кімнати, де знаходився його син – ОСОБА_5 , як щось впало, а коли зайшов у кімнату, побачив потерпілого на підлозі без свідомості, після чого разом з молодшим сином викликали «швидку допомогу».
Свідок ОСОБА_8 підтвердив суду, що 09 жовтня 2025 року, в денний час, він вийшов з буд. АДРЕСА_3 на вулицю покурити та побачив, що на землі лежить його сусід - потерпілий ОСОБА_5 , а над ним схилившись стоїть обвинувачений ОСОБА_6 , який однією рукою тримав його за одяг, а другою чи то наносив удари, чи намагався привести потерпілого до тями, після чого він зробив зауваження обвинуваченому, а останній йому щось агресивно відповів. Після цього він почув як з балкона другого поверху щось вигукував батько потерпілого – ОСОБА_7 , який також просив обвинуваченого зупинитись, на що ОСОБА_6 відповів, що потерпілий винен йому гроші. Через деякий час вийшов батько потерпілого, який віддав обвинуваченому грошові кошти, після чого ОСОБА_6 пішов, а вони з ОСОБА_7 завели потерпілого до нього додому. В подальшому, хвилин через 40 на прохання ОСОБА_7 він допоміг винести потерпілого, який на той час був без свідомості, до катери «швидкої». 
Зазначені обставини також повністю підтверджуються дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 09.10.2025 року та фото-таблицями до нього (а.с.11, 12-13), під час якого на бетонному відмості біля буд.12 по пр.Металургів було вилучено змив РБК; протоколом огляду від 09.10.2025 року (а.с.15), під час якого було вилучено речі потерпілого ОСОБА_5 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 09 жовтня 2025 року (а.с.23-26), під час якого свідок ОСОБА_8 вказав на обставини заподіяння обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09 жовтня 2025 року (а.с.27-29), під час якого свідок ОСОБА_8 впізнав обвинуваченого ОСОБА_6 як особу, яка 09 жовтня 2025 року спричинила тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_5 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 жовтня 2025 року (а.с.41-43), під час якого свідок ОСОБА_7 впізнав обвинуваченого ОСОБА_6 як особу, яка 09 жовтня 2025 року спричинила тілесні ушкодження його сину - потерпілому ОСОБА_5 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03 грудня 2025 року (а.с.203-205), під час якого потерпілий ОСОБА_5 впізнав обвинуваченого ОСОБА_6 як особу, яка 09 жовтня 2025 року спричинила йому тілесні ушкодження.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №3557е\750 від 01 грудня 2025 року (а.с.188-190), у потерпілого ОСОБА_5 виявлені наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку 3-го ступеню в обох лобних частках, субдуральна гематома (згусток) в лівій лобній ділянці, перелом пірамідки скроневої кістки з переходом на основу черепу, перелому виличної кістки справа, забійна рана в потиличній області, синець в пара орбітальній області, розрив шкіри слухового проходу справа з явищами вушної кровотечі, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. 
Згідно з висновком судово-медичної експертизи №3558е від 01 грудня 2025 року (а.с.195-196), локалізація та характер встановлених у потерпілого ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, частково не суперечать механізму, локалізації та характеру на які вказує свідок ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту за його участі, а саме: від механічної дії (ударів) в область голови.
Згідно з висновком судової цитологічної експертизи №4380\4703-БД від 25 листопада 2025 року (а.с.145-148), на вилученому під час огляду місця події змиві з поверхні бетонного відмостя, встановлена наявність крові потерпілого ОСОБА_5 .
Крім того, винуватість ОСОБА_6 підтверджується долученими до справи речовими доказами (а.с. 14, 16, 150-151), якими визнано: змив РБК на марлевий тампон, речі потерпілого ОСОБА_5 та 5 паперових конвертів з об`єктами дослідження.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував сам факт нанесення удару потерпілому ОСОБА_5 та наслідків у вигляді спричинення останньому тяжких тілесних ушкоджень, в тій частині, що він нібито оборонявся від нападу потерпілого, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки спростовуються сукупністю доказів, які були досліджені під час судового розгляду. 
Так, потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він, хоча і не пам`ятає всіх подій, які мали місце 09 жовтня 2025 року, однак зазначив, що саме обвинувачений ОСОБА_6 , висловлюючи образливі слова, став наближатися до нього, після чого він, прийшов до тями вже у лікарні. Крім того, потерпілий ОСОБА_5 пояснив суду, що ніяких коштів у обвинуваченого ОСОБА_6 в борг не брав. 
Зазначені показання потерпілого ОСОБА_5 не спростовуються дослідженими під час судового розгляду доказами.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на висновок судово-медичної експертизи №3085е від 13.10.2025 року, згідно з яким у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді двох синців – обличчя та передньої черевної стінки, як на доказ нападу на нього з боку потерпілого ОСОБА_5 , також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки висновок судово-медичної експертизи обвинуваченого лише констатує факт наявності травм та їх давність, проте не встановлює обставин їх отримання. Враховуючи ту обставину, що жоден допитаний свідок не підтвердив факт завдання ударів потерпілим обвинуваченому ОСОБА_6 , суд приходить до висновку, що версія обвинуваченого про напад на нього потерпілого є надуманою та обраною з метою уникнення кримінальної відповідальності. 
Відповідно до ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту від суспільно небезпечного посягання. 
Оскільки під час судового розгляду не встановлено, а також не підтверджено належними та допустимими доказами, що з боку потерпілого ОСОБА_5 мало місце суспільно-небезпечне посягання (напад), на думку суду у обвинуваченого ОСОБА_6 не виникло право на кримінально-правовий захист (необхідну оборону). Наявність тілесних ушкоджень у обвинуваченого ОСОБА_6 , в даному випадку, може бути наслідком супутнього фізичного контакту під час вчинення ним злочину, а не результатом неправомірних дій потерпілого.

З урахуванням викладеного, оцінивши вищенаведені докази та встановлені на їх підставі фактичні обставини в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується посередньо.
Обставин, які пом`якшують, або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , передбачених ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні покарання суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі, але не в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.121 КК України, оскільки підстави для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачене законом, судом не встановлені, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції останнього від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні - відсутні. 
Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 у відраховувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку.
Зарахувати в строк покарання термін тримання ОСОБА_6 під вартою: з 09 по 11 жовтня 2025 року.

Речові докази по справі: змив РБК на марлевий тампон, речі потерпілого ОСОБА_5 та 5 паперових конвертів з об`єктами дослідження, які зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП №1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області – знищити.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий:          ОСОБА_1