ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2026 року 
м. Київ
справа № 812/251/17
адміністративне провадження № К/9901/25520/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів: Юрченко В.П., Хохуляка В.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області (правонаступник ГУ ДПС у Луганській області),
на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року (Суддя Борзаниця С.В.), 
та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року (Судді: Гаврищук Т.Г., Блохін А.А., Сухарьок М.Г.), 
у справі № 812/251/17 
за позовом Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгоспхімія»
до Старобільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області, Головного управління ДФС у Луганській області 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 
про визнання протиправним та скасування наказу і скасування податкових повідомлень-рішень, - 

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року Сільськогосподарське Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільгоспхімія» (далі - позивач, СТОВ «Сільгоспхімія») звернулось до Старобільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Державної фіскальної служби у Луганській області (далі - відповідач 1, Старобільська ОДПІ), Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області (далі - відповідач, 2, Головне управління ДФС у Луганській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 (далі - третя особа, ОСОБА_1 ), в якому, враховуючи уточнення позовних вимог просило суд: 
- визнати протиправним та скасувати наказ Старобільської об`єднаної державної податкової інспекції від 23.01.2017 №4 «Про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки СТОВ «Сільгоспхімія»; 
- скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області від 10.03.2017 року, якими позивачеві визначено до сплати податкові зобов`язання: 1) № 0001331303 зі сплати податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 783 661,42 грн; 2) № 0001361303 зі сплати військового збору з доходів фізичних осіб та пені на загальну суму 47 102,66 грн; 3) № 0000071400 зі сплати податку на додану вартість у сумі 399 930,50 грн; 4) № 0000081400 від 10.03.2017 зі сплати орендної плати за землю на загальну суму 313 793,06 грн (т. 1 а.с. 5-6, 42-49, 159-162, 172-175, 203-210).
Обґрунтовуючи позовні вимоги до їх уточнення, позивач посилався на протиправність прийняття Старобільською ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області наказу про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки, оскільки його видання за доводами позивача було можливим виключно контролюючим органами обласного рівня та ДФС України.
Однак після прийняття відповідачем-2 податкових повідомлень-рішень за результатами документальної планової виїзної перевірки, позивач уточнив позовні вимоги (шляхом їх збільшення) і просив скасувати вищенаведені податкові повідомлення-рішення.
Зокрема, позивач посилався на неправомірність визначення позивачу до сплати сум податку з орендної плати за землю, оскільки в силу вимог статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. №1669-VІІ позивач звільнений від орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності, які знаходяться в зоні проведення АТО у період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року.
Також позивач посилався на неправомірність прийняття податкових повідомлень-рішень 10.03.2017 № 0001331303, № 0001361303, оскільки з огляду на вимоги пп. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164, п. 170.2 ст. 170 ПК України саме фізична особа повинна визначити фінансовий результат операцій з інвестиційними активами та подати податкову декларацію про майновий стан і доходи до 1 травня року, що настає за звітним. Крім цього, позивач посилався на те, що під час здійснення виплати в негрошовій формі учаснику СТОВ «Сільгоспхімія» - відбулась виплата належних йому корпоративних прав, що у відповідності до вимог пп. 196.1.1 п. 196.1 ст. 196 ПК України не є базою оподаткування і свідчить про неправомірність прийняття податкового повідомлення-рішення № 0000071400 (т. 1 а.с. 5-6, 42-49, 159-162, 172-175, 203-210).
За результатами розгляду справи, постановою Луганського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року позов задоволено частково. Скасовані податкові повідомлення - рішення: № 0001331303 від 10.03.2017 (щодо нарахування грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб, пені у сумі 783 661,42 грн); № 0001361303 від 10.03.2017 (щодо нарахування грошового зобов`язання зі сплати військового збору з доходів фізичних осіб та пені на загальну суму 47 102,66 грн); № 0000081400 від 10.03.2017 (щодо нарахування грошового зобов`язання з податку орендної плати з юридичних осіб у сумі 313 793,06 грн). 
В задоволенні іншої частини позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Старобільської об`єднаної державної податкової інспекції від 23.01.2017 № 4 «Про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки СТОВ «Сільгоспхімія» та щодо скасування податкового повідомлення - рішення № 0000071400 від 10.03.2017, яким визначено до сплати суму податку на додану вартість у сумі 399 930,50 грн судами попередніх інстанцій відмовлено з посиланням на правомірність прийняття оскаржуваного наказу про продовження термінів перевірки (в межах повноважень контролюючого органу) та правильність донарахування податку на додану вартість податковим повідомленням - рішенням від 10.03.2017 № 0000071400 (т. 3 а.с. 205-212, т. 4 а.с. 11-13).
Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Головне управління ДФС у Луганській області звернулося до Верховного Суду з касаційної скаргою, яку скаржник просив задовольнити, скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 10.03.2017 № 0001331303, № 0001361303 та № 0000081400 (щодо нарахування позивачеві ПДФО і військового збору, а також орендної плати за землю з юридичних осіб) та просив прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В доводах касаційної скарги відповідач посилався на неправомірність висновків судів попередніх інстанцій про скасування податкового повідомлення-рішення від 10.03.2017 № 0000081400, яким позивачеві визначено до сплати суми орендної плати за землю з юридичних осіб, внаслідок неврахування судами попередніх інстанцій, що Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 набрав чинності тільки з 14.04.2014 р., а до сум визначеної до сплати позивачеві орендної плати за землю входить період з 01.04.2014 року.
Також відповідач посилався на правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 10.03.2017 № 0001331303 про донарахування позивачеві податкового зобов`язання зі сплати податку з доходів фізичних осіб у сумі 783 661,42 грн, оскільки СТОВ «Сільгоспхімія» було зобов`язано як податковий агент утримати податок з доходів фізичних осіб ОСОБА_1 в розмірі 20 % у сумі 503 888, 64 грн, оскільки майно, що передане позивачем у власність гр. ОСОБА_1 відповідно до пп. 164.2.24 п. 164.2 ст. 164 ПК України є його іншим доходом, а саме, безоплатно переданим майном. До того ж, вказане майно, передане гр. ОСОБА_1 згідно наданих для перевірки актів прийому-передачі за доводами скаржника не було раніше внесене до статутного капіталу СТОВ «Сільгоспхімія», у зв`язку з чим, дохід був виплачений ОСОБА_1 як «інші види доходу» у відповідності до вимог пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Крім цього, враховуючи вищевикладене порушення, скаржник посилався на правовірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 10.03.2017 № 0001361303 про донарахування податкового зобов`язання зі сплати військового збору з доходів фізичних осіб у сумі 47 102,66 грн, оскільки в порушення вимог пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 Перехідних положень ПК України СТОВ «Сільгоспхімія» не було нараховано, утримано та сплачено до бюджету військовий збір з доходу, що був виплачений у негрошовій формі гр. ОСОБА_1 (т. 4 а.с. 24-27).

Верховним Судом відкрито касаційне провадження у даній справі, закінчено підготовку справи до розгляду та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
Переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, на підставі наказу Старобільської ОДПІ від 13.12.2016 №242 згідно із пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77 ПК України та відповідно до плану-графіка проведення документальних планових перевірок на IV квартал 2016 року, враховуючи продовження наказом Старобільської ОДПІ від 23.01.2017 № 4 терміну проведення документальної планової виїзної перевірки СТОВ «Сільгоспхімія» з 25.01.2017 на 10 робочих днів, відповідачем проведена планова виїзна перевірка СТОВ «Сільгоспхімія» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2013 по 30.09.2016, за результатами якої Головним управлінням ДФС у Луганській області складено акт перевірки від 14.02.2017 року 17/12/32/14/01/13391456 з висновками про порушення позивачем, зокрема:
-пп. 288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України, в результаті чого занижено орендну плату за земельні ділянки державної або комунальної власності в сумі 251034,45грн. в. т.ч. період з 01.04.2014 по 31.12.2014 на 94184,98грн, за 2015року на 56849,47 грн;
- п. 176.2 ст. 176 ПК України, оскільки СТОВ «Сільгоспхімія» не нарахувало, не утримало та не перерахувало до бюджету суму податку на доходи фізичних осіб, при виплаті доходу у не грошовій формі на користь гр. ОСОБА_1 , у розмірі 503888,64 грн;
- п.п. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 перехідних положень ПК України СТОВ «Сільгоспхімія» не було нараховано, утримано та сплачено до бюджету військовий збір, з доходу, що був виплачений у не грошовій формі гр. ОСОБА_1 , у розмірі 30286,67 грн. (т. 1 а.с. 50-97).
На підставі висновків акта перевірки, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 10.03.2017 року:
- № 0001331303, яким позивачеві визначено до сплати суму грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 783 661,42 грн, з яких: за податковим зобов`язанням 503888,64 грн., штрафні санкції 125972,16 грн., пеня відповідно до п.п.129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України - 153800,62 грн (т. 1 а.с. 134, 135); 
- № 000136130317, яким визначено до сплати суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору з доходів фізичних осіб у сумі 47 102,66 грн, з яких: за податковим зобов`язанням: 30 286,67 грн, за штрафними (фінансовими санкціями) 7 571,67 грн, пеня - 9 244,32 грн (т. 1 а.с. 136-137); 
-№0000071400, яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість у сумі 399 930,50 грн. з яких: за податковим зобов`язанням: 319 945 грн та за штрафними (фінансовими санкціями) 79 985, 50 грн (т. 1 а.с. 138-139); 
- №0000081400, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати орендної плати з юридичних осіб на загальну суму 313 793,06 грн (за період з 01.04.2014 по 31.12.2014 на 94184,98 грн, за 2015 року на 56 849,47 грн), з яких: за податковим зобов`язанням: 251 034,45 грн, за штрафними (фінансовими санкціями 25 %) на суму 62 758,61 грн (т. 1 а.с. 140-141).
Колегія суддів звертає увагу, що предметом касаційного перегляду в межах доводів касаційної скарги є правомірність рішень судів попередніх інстанцій про скасування податкових повідомлень-рішень від 10.03.2017 № 0001331303 (щодо нарахування грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб та пені); № 000136130317 від 10.03.2017 (яким визначено суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору з доходів фізичних осіб) та № 0000081400 від 10.03.2017 (щодо нарахування грошового зобов`язання з податку орендної плати з юридичних осіб у сумі 313 793,06 грн). 
Судами з висновків акта перевірки встановлено, що підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення, у відповідності до якого позивачеві визначено до сплати суму ПДФО (враховуючи штрафні санкції та пеню) слугував висновок контролюючого органу, зафіксований актом перевірки про те, що в порушення вимог п.п.168.1.2 п.168.1 ст.168 та п. 176.2 ст. 176 ПК України позивачем не було нараховано, утримано та не перераховано до бюджету суму податку на доходи фізичних осіб при виплаті доходу у не грошовій формі на користь гр. ОСОБА_1 у розмірі 503888,64 грн, а саме доходу від безоплатної передачі майна на користь гр. ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 87-89/зв). При цьому у зв`язку з тим, що в порушення вимог пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 Перехідних положень ПК України СТОВ «Сільгоспхімія» не було нараховано, утримано та сплачено до бюджету військовий збір з доходу, що був виплачений у негрошовій формі гр. ОСОБА_1 у розмірі 30 286,67 грн, відповідачем прийнято повідомлення-рішення № 000136130317, яким позивачеві визначено до сплати наведену суму військового збору а також нараховані штрафні санкції та пеня (т.1 а.с. 85, 97). 
До того ж, підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення, яким позивачеві визначено до сплати суму орендної плати за землю слугував висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог пп. 288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України, в результаті чого занижено орендну плату за земельні ділянки державної або комунальної власності в сумі 251034,45 грн. в. т.ч. період з 01.04.2014р. по 31.12.2014 р. на 94 184,98 грн (т. 1 а.с. 78), за 2015 рік на 156 849,47 грн (т. 1 а.с. 83/зв), оскільки відповідно до п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України ставка податку не може бути меншою 3% нормативної грошової оцінки (тоді, як позивач занизив суму орендної плати за землю, застосувавши ставку податку в розмірі 1,2%, 1,5%) (т. 1 а.с. 72-83).
Частково задовольняючи позов і скасовуючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанцій, керувались тим, що з огляду на положення вимог статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р №1669-VІІ, позивач у період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року звільнений від сплати за оренду земельними ділянками, що розташовані на території Старобільського району Луганської області, тобто на території проведення АТО, тому визначення відповідачем податкового зобов`язання зі сплати орендної плати з юридичних осіб за цей період є протиправним. До того ж, за результатами апеляційного перегляду суд апеляційної інстанцій відхилив доводи контролюючого органу про неврахування судом першої інстанцій, що в розрахунку донарахованих сум земельного податку указано період з 01.04.2014 р., а Указ Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року діє з 14.04.2014 р., оскільки у відповідності до вимог п. 287.3 ст.287 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю.
Крім цього, суди попередніх інстанцій з матеріалів справи встановили, що гр. ОСОБА_1 30.10.2015р. вчинив операцію з повернення йому майна в натурі та виплати коштів пропорційно його 45-відсотковій частці у статутному капіталі СТОВ «Сільгоспхімія», яка попередньо була внесена ним до статуту вказаного підприємства. Тому суди дійшли висновку, що відповідно до положень п.п. 170.2.2. п. 170.2 ст. 170 ПК України саме гр. ОСОБА_1 отримав інвестиційний прибуток як позитивну різницю між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу та його вартістю, що визначається із суми документально підтверджених витрат на придбання такого активу і саме гр.  ОСОБА_1 повинен подати річну декларацію про майновий стан і доходи у встановленому порядку та сплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. 
Переглянувши правильність ухвалення судами попередніх інстанцій судових рішень в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з наступних підстав.
Підпунктами 14.1.39, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності; орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Так, у відповідності до п. 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Згідно з п. 288.2-288.4 статті 288 ПК України платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

До того ж, відповідності до п. 288.5 статті 288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу у відповідності до пп. 288.5.1 п. 288.5 статті 288 ПК України не може бути меншою за розмір земельного податку: - для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; - для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Згідно з п. 288.7 статті 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями (пункт 286.2 статті 286 ПК України).

Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (пункт 287.3 статті 287 ПК України).

Разом з тим Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р №1669-VІІ, відповідно до статті 6 якого (у редакції, чинній до 8 червня 2016 року) під час проведення антитерористичної операції суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, звільнено від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1669 період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року №405/2014.

Отже підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками є здійснення суб`єктом господарювання діяльності саме на території проведення антитерористичної операції та в період її проведення. Інших умов (підстав) для звільнення платника податку від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності нормами Закону №1669-VІІ не передбачено. При цьому, оскільки Закон №1669-VІІ містить спеціальні норми щодо спірних правовідносин, то їх застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена також в постановах Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 812/747/17 (касаційне провадження № К/9901/40181/18), від 14 квітня 2020 року у справі № 812/791/17 (касаційне провадження № К/9901/40130/18), від 15 лютого 2024 року у справі № 812/719/16 (касаційне провадження № К/9901/28793/18), але не виключно.

Як встановлено судами, згідно наданих представником позивача договорів оренди земельних ділянок усі земельні ділянки, за які нараховано орендну плату розташовані на території Старобільського району Луганської області (т. 2 а.с. 202-245, т. 3 а.с.1-191).

На виконання абзацу 3 пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1669 розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" (дію розпорядження зупинено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р) та від 02 грудня 2015 року №1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" були затверджені Переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно додатку в розділі «Луганська область пунктом 17 зазначений Старобільський район Луганської області», тобто населений пункт, де знаходяться земельні ділянки, якими користується Товариство (а також і власне місцезнаходження позивача), віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що у відповідності до положень статті 6 Закону № 1669 у період з 14 квітня 2014 року (початок проведення АТО) по 07 червня 2016 року (до викладення статті 6 Закону № 1669 в новій редакції) Товариство було звільнено від сплати за оренду земельними ділянками, що розташовані на території Старобільського району Луганської області, що доводить неправомірність прийняття податкового повідомлення-рішення №0000081400, яким позивачеві визначено до сплати податкове зобов`язання зі сплати орендної плати з юридичних осіб (та штрафних санкцій), що не спростовано доводами касаційної скарги.
Крім цього, доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновку суду апеляційної інстанції, яким відхилені посилання контролюючого органу на правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, бо в розрахунку донарахованих сум земельного податку указано період нарахування орендної плати за землю з 01.04.2014 р., оскільки у відповідності до вимог п. 287.3 ст.287 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю.
Також, надаючи оцінку доводам контролюючого органу в частині правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення від 10.03.2017 № 0001331303, яким позивачеві визначено до сплати суму податку з доходів фізичних осіб у сумі 783 661,42 грн, оскільки за висновками акта перевірки СТОВ «Сільгоспхімія» було зобов`язано як податковий агент утримати податок з доходів фізичних осіб ОСОБА_1 в розмірі 20 % у сумі 503 888, 64 грн, а також з приводу правомірності визначення податковим повідомленням-рішенням № 000136130317 від 10.03.2017 до сплати суми грошового зобов`язання зі сплати військового збору з доходів фізичних осіб у сумі 47 102,66 грн, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що в акті перевірки контролюючий орган обгрунтував зафіксоване порушення тим, що згідно договору купівлі-продажу частини корпоративних прав від 30.10.2015 року, гр. ОСОБА_2 (покупець) придбав у гр. ОСОБА_1 (продавець) частину корпоративних прав (т. 2 а.с. 114-117). Під частиною корпоративних прав, розуміється право власності на 45% у статутному капіталі Товариства, розмір якого складає 12862,63 грн., право володіння, користування і розпорядження набутою у власність частки, управління Товариством, призначення посадових осіб і працівників Товариства на отримання прибутку від господарської діяльності, а також активів у разі його ліквідації відповідно до Статуту Товариства. Статутний капітал Товариства, право власності на частку якого переходить за цим договором до Покупця, складає 30758,46 грн. і на момент укладання цього договору є повністю сформованим. Сума договору, за погодженням сторін становить 12 862,63 грн, які покупець зобов`язується сплатити Продавцю. 
Отже, за висновками акта перевірки, інвестиційний прибуток гр. ОСОБА_1 від продажи частини корпоративних прав СТОВ «Сільгоспхімія» складає 0 грн. Протоколом загальних зборів учасників СТОВ «Сільгоспхімія» №35 від 30.10.2015 року встановлено, що  ОСОБА_1  надав на розгляд загальних зборів заяву про вихід його зі складу учасників СТОВ «Сільгоспхімія» з відступленням йому частки в статутному капіталі Товариства у розмірі 45% іншому учаснику Товариства ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 111-113). Відступлення частки у статутному капіталі Товариства додатково оформлюється договором купівлі-продажу корпоративних прав між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . На виконання протоколу №35 від 30.10.2015 року гр. ОСОБА_1 СТОВ «Сільгоспхімія» було передано майно та складено акти прийому-передачі від 30.10.2015 року. Загальна вартість майна переданого ОСОБА_1 склала 2019111,12 грн (т. 2 а.с. 119, 120, 121). Отже за висновком відповідача, майно, що передано СТОВ «Сільгоспхімія» у власність ОСОБА_1 , відповідно до п.п. 164.2.24 п.164.2 ст.164 ПК України, є його іншим доходом, а саме безоплатно переданим майном на суму 2019111,12 грн, тому саме товариство було зобов`язано як податковий агент утримати податок з доходів фізичних осіб ОСОБА_1 в розмірі 20 % у сумі 503 888, 64 грн.
Так, відповідно до пп. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164 ПК України до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у п. п. 165.1.2. 165.1.40 і 165.1.52 п. 165.1 ст. 165 ПК України.
Надаючи оцінку таким висновкам контролюючого органу, суди попередніх інстанцій керувались тим, що Порядок оподаткування інвестиційного прибутку визначено п. 170.2 ст.170 Податкового кодексу України, за приписами п.п.170.2.1 якого, облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік.
Відповідно до п.п.170.2.2 п. 170.2 ст.170 Податкового кодексу України інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).
При застосуванні платником податку норм підпункту 170.2.9 п. 170.2 ст.170 цього пункту податковий агент - професійний торговець цінними паперами, включаючи банк, з метою визначення об`єкта оподаткування під час виплати платнику податку доходу за придбані у нього інвестиційні активи враховує документально підтверджені витрати такого платника на придбання цих активів.
Запровадження обов`язку податкового агента для професійного торговця цінними паперами, включаючи банк, не звільняє платника податку від обов`язку декларування результатів усіх операцій з купівлі та продажу інвестиційних активів, здійснених протягом звітного (податкового) року як на території України, так і за її межами, за винятком випадків, зазначених в підпункті 170.2.8 цього пункту.
За приписами п.п.170.2.2 п. 170.2 ст.170 Податкового кодексу України, до продажу інвестиційного активу прирівнюються також операції з повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним до статутного капіталу емітента корпоративних прав, у разі виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента чи ліквідації такого емітента.
Відповідно до п. 16 1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір (далі - збір).
Згідно з п.п. 1.1 п. 16 1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст. 162 ПКУ, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 ПК України (пп. 1.2 п. 16 1 підрозділу 10 розділу XX ПК України).
Як встановлено судами попередніх інстанцій з матеріалів справи за результатами оцінки доказів у справі, гр. ОСОБА_1 30.10.2015 р. вчинив операцію з повернення йому майна в натурі та виплати коштів пропорційно його 45-відсотковій частці у статутному капіталі СТОВ «Сільгоспхімія», яка попередньо була внесена ним до статуту вказаного підприємства.
У зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідно до положень п.п. 170.2.2. п. 170.2 ст. 170 ПК України саме гр. ОСОБА_1 отримав інвестиційний прибуток як позитивну різницю між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу та його вартістю, що визначається із суми документально підтверджених витрат на придбання такого активу (2019111,12 грн.) та його вартістю, що визначається із суми документально підтверджених витрат на придбання такого активу (12862,63 грн.). Як наслідок, саме гр. ОСОБА_1 повинен подати річну декларацію про майновий стан і доходи у встановленому порядку та сплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір (т. 2 а.с.190), що не спростовано доводами касаційної скарги та доводить правомірність висновків судів про скасування податкових повідомлень-рішень від 10.03.2017 № 0001331303 та № 000136130317, якими позивачеві визначено до сплати суму ПДФО, військового збору і відповідно штрафних санкцій та пені до вказаних податкових зобов`язань.
Крім цього, в наведеному контексті судом першої інстанцій зауважено, що як встановлено податковим органом, відступлення частки в статутному капіталі СТОВ «Сільгоспхімія» додатково оформляється договором купівлі-продажу корпоративних прав, оформленим між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Тобто, контролюючим органом встановлено, що мали місце відносини між двома фізичними особами: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо купівлі-продажу корпоративних прав, а не між СТОВ «Сільгоспхімія» та ОСОБА_1 , і правомірність саме таких висновків суду першої інстанції за результатами дослідження акта перевірки під час розгляду справи не спростовано контролюючим органом.
При цьому колегія суддів відхиляє посилання контролюючого органу в доводах касаційної скарги про те, що вказане майно, передане гр. ОСОБА_1 не було раніше внесено до статутного капіталу СТОВ «Сільгоспхімія», оскільки такі висновки не були зафіксовані актом перевірки, отже ці доводи фактично свідчать про переоцінку встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин та доказів у справі, що у відповідності до вимог статті 341 КАС України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Отже доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій за результатами розгляду справи, як і не містять посилань на неправильне застосування судами норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень, а лише містять посилання на переоцінку доказів у справі, що у відповідності до вимог статті 341 КАС України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції і доводить відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Головного управління ДФС у Луганській області (правонаступник ГУ ДПС у Луганській області).
Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 

Касаційний перегляд справи здійснено в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 №460-ІХ (відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону), та в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідно до частини першої статті 341 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області (правонаступник ГУ ДПС у Луганській області), залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року у справі № 812/251/17, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Судді | І.А. Васильєва В.П. Юрченко   В.В. Хохуляк