Великоолександрівський районний суд Херсонської області 

Справа № 650/3931/26
Номер провадження 3/650/705/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року    селище Велика Олександрівка
Великоолександрівський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого судді – Ковальчук О.В.,
за участю секретаря судового засідання – Кудряшової О.В.,
прокурора - Осауленко О.М.,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 ,
захисника – Світличного О.В.,
розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, майора, начальника штабу – заступника командира 4 батальйону берегової оборони військової частини НОМЕР_1 ,
за ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ: 

Згідно з протоколом про військове адміністративне правопорушення від 02 червня 2026 року, ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП за те, що в період з 20 лютого 2025 року по 30 вересня 2025 року, перебуваючи на посаді начальника штабу – заступника командира 4 батальйону берегової оборони військової частини НОМЕР_1 , нібито недбало ставився до виконання своїх службових обов`язків.
Як зазначено у протоколі, ОСОБА_1 неналежно здійснював контроль за обліком особового складу, не з`ясував причин тривалої відсутності військовослужбовця ОСОБА_2 , не перевірив факт його перебування на лікуванні та не вжив заходів щодо встановлення відповідних обставин, у тому числі шляхом звернення до медичної служби або медичного пункту військової частини.
У протоколі зазначено, що внаслідок таких дій ОСОБА_1 нібито створив передумови для незаконного отримання ОСОБА_2 грошового забезпечення та іншого матеріального забезпечення.
Відповідно до протоколу, розмір заподіяної шкоди визначено у сумі 319 973,67 грн.
ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що на нього не покладалися конкретні обов`язки щодо перевірки стану здоров`я ОСОБА_2 , його перебування на лікуванні, отримання медичних документів або встановлення його фактичного місця перебування.
Зазначив, що сам факт перебування на посаді начальника штабу – заступника командира батальйону не свідчить про те, що ОСОБА_2 перебував у його безпосередньому підпорядкуванні та що саме ОСОБА_1 був зобов`язаний здійснювати щодо нього персональний контроль у спосіб, зазначений у протоколі.
Також ОСОБА_1 звернув увагу суду на відсутність у матеріалах справи належних документів, якими було б безпосередньо визначено його обов`язок перевіряти факт лікування ОСОБА_2 , витребовувати медичні документи або встановлювати місце його перебування.
Захист також посилався на те, що пункт 14 Інструкції з організації обліку особового складу стосується командирів (начальників) загалом і сам по собі не доводить покладення саме на ОСОБА_1 конкретного обов`язку, невиконання якого ставиться йому у вину.
Крім того, сторона захисту звернула увагу на відсутність належного причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 та діями ОСОБА_2 , які, за матеріалами справи, могли мати ознаки умисного заволодіння грошовими коштами.
Прокурор в судовому засіданні викладене в протоколі підтримав та просив притягнути до адміністративної відповідальності із застосування адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом ст. 252 КУпАП докази підлягають оцінці за внутрішнім переконанням особи, яка розглядає справу, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 2 ст. 172-15 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
При цьому для встановлення складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, недостатньо самого факту наявності у особи статусу військової службової особи та наявності певних недоліків у діяльності підрозділу.
Необхідно встановити, які саме службові обов`язки були покладені безпосередньо на цю особу, у чому конкретно полягало їх невиконання або неналежне виконання, чи мало місце недбале або несумлінне ставлення до таких обов`язків, а також причинний зв`язок між відповідною бездіяльністю та наслідками, які ставляться особі у вину.
Такий підхід відповідає і судовій практиці у справах про недбале ставлення до військової служби. Зокрема, у практиці розгляду справ за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП наголошується на необхідності підтвердження обставин, викладених у протоколі, належними доказами; за відсутності такого підтвердження провадження підлягає закриттю.
Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20 лютого 2025 року ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника штабу – заступника командира НОМЕР_2 батальйону берегової оборони.
Разом із тим із досліджених судом матеріалів не вбачається належного та однозначного підтвердження того, що саме на ОСОБА_1 у спірний період було покладено конкретний обов`язок особисто перевіряти причини відсутності ОСОБА_2 , встановлювати факт його перебування на лікуванні, перевіряти медичні документи та вживати заходів щодо підтвердження його фактичного місця перебування саме у спосіб, зазначений у протоколі.
Посилання у протоколі на загальні положення щодо організації обліку особового складу саме по собі не підтверджує покладення на ОСОБА_1 конкретного обов`язку, невиконання якого ставиться йому у вину.
Суду також не надано належних доказів, які б безпосередньо підтверджували, що ОСОБА_2 у відповідний період перебував саме у безпосередньому підпорядкуванні ОСОБА_1 та що останній мав фактичні організаційні й контрольні повноваження щодо перевірки причин його відсутності, стану здоров`я та місця перебування.
Сам по собі статус ОСОБА_1 як начальника штабу – заступника командира батальйону не дає підстав автоматично покладати на нього відповідальність за всі порушення у веденні обліку особового складу або за дії кожного військовослужбовця підрозділу.
Особливої уваги потребує і твердження протоколу про те, що ОСОБА_1 «створив передумови» для незаконного отримання ОСОБА_2 грошових коштів.
Таке формулювання саме по собі не встановлює конкретного причинного зв`язку між певною бездіяльністю ОСОБА_1 та фактичним отриманням ОСОБА_2 грошового забезпечення.
Матеріалами справи не доведено, що за умови вчинення ОСОБА_1 конкретної дії, яку орган, що склав протокол, вважає його обов`язком, отримання ОСОБА_2 відповідних коштів було б неможливим.
При цьому, за матеріалами справи, дії ОСОБА_2 оцінюються у межах окремого кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 23 грудня 2025 року за № 242025232270000032 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 та ч. 4 ст. 409 КК України.
Таким чином, наявність у діях іншої особи ознак умисного кримінального правопорушення сама по собі не може свідчити про недбале ставлення ОСОБА_1 до військової служби без встановлення конкретного службового обов`язку останнього, факту його порушення, форми вини та причинного зв`язку.
Суд також бере до уваги невідповідність відомостей щодо розміру матеріальної шкоди.
Так, у протоколі зазначено суму 319 973,67 грн, тоді як в інших матеріалах фігурують суми 382 037,45 грн грошового забезпечення та 24 123,87 грн майнових втрат.
Належного та зрозумілого розрахунку, який би дозволив встановити походження зазначених сум, період їх нарахування, конкретні виплати, які вважаються неправомірними, та безпосередній зв`язок цих сум із конкретною бездіяльністю ОСОБА_1 , суду не надано.
Отже, розмір майнових наслідків, зазначений у протоколі, не може сам по собі підтверджувати склад адміністративного правопорушення.
Суд також критично оцінює доводи сторони обвинувачення в частині встановлення дати виявлення адміністративного правопорушення.
У протоколі зазначено, що правопорушення виявлено 01 червня 2026 року, тоді як частина письмових пояснень, на які посилається сторона, датована 02 червня 2026 року.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 було внесене до ЄРДР ще 23 грудня 2025 року.
Зазначені обставини не дають суду можливості беззастережно погодитися з викладеною у протоколі датою виявлення правопорушення та свідчать про наявність істотних суперечностей щодо джерела і моменту отримання органом відповідної інформації.
Водночас зазначене питання не є визначальним для вирішення цієї справи, оскільки суд не встановлює винуватість ОСОБА_1 та не закриває провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Суд виходить із того, що обов`язок доведення обставин, які покладені в основу протоколу, не може бути замінений припущеннями.
У цій справі матеріали не містять достатніх належних, допустимих та узгоджених між собою доказів, які б у своїй сукупності підтверджували всі необхідні елементи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, саме в діях ОСОБА_1 .
Зокрема, не встановлено належними доказами:
• конкретного службового обов`язку ОСОБА_1 , який полягав саме у здійсненні дій, зазначених у протоколі;
• факту перебування ОСОБА_2 у безпосередньому підпорядкуванні ОСОБА_1 у відповідний період;
• конкретної дії або бездіяльності ОСОБА_1 , яка б свідчила про недбале ставлення до військової служби;
• причинного зв`язку між такою бездіяльністю та незаконним отриманням ОСОБА_2 грошових коштів;
• того, що зазначені у протоколі майнові наслідки настали саме внаслідок дій чи бездіяльності ОСОБА_1 .
За таких обставин суд не може покласти в основу постанови припущення щодо обсягу службових повноважень ОСОБА_1 або причинного зв`язку між його службовою діяльністю та діями іншого військовослужбовця.
Суд наголошує, що закриття провадження у цій справі здійснюється не за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, а за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП — у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
При цьому суд не встановлює, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, та не робить висновку про його винуватість.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Оскільки за результатами судового розгляду не встановлено належними та достатніми доказами склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю.
Керуючись ст.ст. 9, 23, 245, 247, 251, 252, 256, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Повний тест постанови складено 14.09.2026 року.

Суддя        О.В. Ковальчук