ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/3002/26
Провадження № 2/362/4188/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2026 року року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
за участю секретаря Тельнової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області в порядку спрощеного позовного провадження в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини в якому просить стягнути із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На теперішній час дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із Позивачкою, за адресою фактичного місця проживання і перебуває на її утриманні. Відповідач, є особою працездатного віку, однак належним чином не приймає участі у матеріальному забезпеченні сина, згоди щодо розміру аліментів та способу і часу їх сплати між Позивачем та Відповідачем в добровільному порядку не досягнуто, у зв`язку з чим Позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.04.2025 року прийнято цивільну справу до свого провадження та відкрито спрощене позовне провадження (а.с.13).
28.05.2026 року до суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить визначити розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частини (однієї восьмої) частини доходу ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. 
Вказуючи на те, що відповідач не заперечує проти свого обов`язку утримувати сина ОСОБА_3 та визнає позовні вимоги в частині стягнення аліментів. Разом з тим, відповідач заперечує проти визначеного позивачем розміру аліментів — 1/4 частини доходу — та просить суд визначити розмір аліментів у 1/8 (одній восьмій) частині доходу щомісячно з огляду на такі обставини. Наявність аліментних зобов`язань на іншу дитину та дружину. Рішенням Васильківського міськрайонного суду від 08.05.2023 у справі №362/643/23 з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно. Рішенням того ж суду від 10.03.2026 у справі № 362/9028/25 з відповідача додатково стягнуто аліменти на утримання позивача у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно до 25.10.2028 року. Таким чином, сукупний розмір аліментних зобов`язань відповідача за наявними рішеннями суду вже становить 1/2 (50%) доходу. Присудження додатково 1/4 на ОСОБА_3 доведе загальне навантаження до 75% доходу, що суттєво погіршує матеріальний стан відповідача. У зв`язку зі зміною сімейного та матеріального стану відповідач просить суд врахувати наявність двох дітей та обов`язок зі сплати аліментів на утримання дружини. Визначення аліментів у розмірі 1/8 частини доходу на ОСОБА_3 забезпечить справедливий та пропорційний розподіл доходу між усіма утриманцями відповідача і відповідатиме принципу рівного матеріального забезпечення обох дітей. Відповідно до довідки про доходи щомісячний заробіток відповідача становить 34 945,01 грн. Розмір аліментів у 1/8 частині доходу складе приблизно 4 368 грн на місяць, що становить 124% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (3 512 грн згідно із Законом «Про Державний бюджет на 2026 рік») та у 2,5 рази перевищує мінімально гарантований розмір аліментів (1 756 грн відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України). Таким чином, розмір 1/8 є достатнім для забезпечення потреб дитини та повністю відповідає її інтересам (а.с.17-25).
ОСОБА_1 в прохальній частині позовної заяви просила проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотань із процесуальних питань до суду не направляла (а.с. 3).
ОСОБА_2 , клопотань із процесуальних питань до суду не направляв.
Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутністю відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 08 серпня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у Васильківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 243, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 (а.с.5).
У шлюбі у сторін народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 (а.с. 4).
Відповідно до довідки від Голови правління ОСББ «Будинок 20 с.3-4» № 039 від 13.10.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 та малолітній син – ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).
Як вбачається із рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.03.2026 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання як дружини в розмірі частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 17.11.2025 року і до досягнення їх дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку (а.с.19-21).
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.05.2023 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с.22-24).
Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_2 від 15.04.2026 року, він з квітня 2025 року по березень 2026 року отримав дохід у розмірі 343486,53 грн. (а.с.25). 
Звертаючись з позовом про стягнення аліментів, позивачка посилається на те, що відповідач добровільно не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має змогу, є працездатною особою.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно до ст. 141 Сімейного Кодексу (далі -СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.
Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину, а саме батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 1 ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною 3 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів
За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 5.05.2006 р. передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.
У відповідності до положень ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Вказана правова позиція узгоджується в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року № 461/4936/16.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від до 6 років: на час розгляду справи становить 3522 гривні.
Визначаючи розмір аліментів, який має сплачувати відповідач на утримання малолітньої дитини у частці, суд враховує наступне:
- заявляючи вимоги про стягнення аліментів у розмірі частини щомісячно, позивачем не наведено жодного розрахунку таких витрат із вказанням конкретних щомісячних трат на конкретні товари та послуги для дитини та їх вартості із підтвердженням доказів цього;
- стосовно стану здоров`я та матеріального становища дитини, суд зазначає, що сторонами у справі не подавалось будь-яких доказів щодо незадовільного стану здоров`я дитини та не подавалось доказів на підтвердження матеріального становища дитини, який в т.ч. має характеризуватись розміром заробітку самої позивачки;
- стосовно стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, суд зазначає, що відповідач не посилався та не надавав жодних доказів стосовно свого незадовільного стану здоров`я. При цьому, відповідач знаходиться у працездатному віці і суд виходить із того, що батько, як працездатна та здорова людина, не позбавлена можливості працювати, отримувати дохід та відповідно надавати матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина.
Враховуючі дані надані відповідачем про його матеріальний стан, судом враховується, що з відповідача ще здійснюється стягнення за рішенням судів аліментів на утримання старшого сина у розмірі частини та на утримання дружини у розмірі частини.
Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України,  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.  Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.  Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.  Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.  Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.  Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За змістом ст.ст. 81, 89 ЦПК України,  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.  Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.  Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.  Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.  Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.  Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Врахувавши всі зазначені вище обставини справи, суд приходить до висновку, що з метою дотримання вимог закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, і враховуючи рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального забезпечення дитини, заявлений розмір аліментів слід в даному випадку зменшити та визначити його у розмірі 1/5 частки від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини, адже цей розмір забезпечить загалом існування дитини, а його подвійний розмір, який має бути забезпечений матір`ю дитини, ураховуючи рівність обов`язків батьків по утриманню дитини, забезпечить достатній загальний розмір утримання для гармонійного розвитку дитини. 
Визначаючи саме такий розмір аліментів суд виходить із того, що відповідач є здоровою та працездатною людиною, отже відсутні непереборні обмеження, які б не дозволяли відповідачу працювати, а відтак відповідач може та має працювати для отримання доходу і надання утримання дітей.
Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, та не порушить прав сторін.
Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Судом встановлено, що до суду з позовом про стягнення аліментів Позивач звернулася 07.04.2026 року, у зв`язку з чим суд вважає можливим присудити аліменти з 07.04.2026 року, а саме з дня подачі позову до суду. 
Згідно ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
На підставі п.3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.
Згідно ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1331,20 грн.
Керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 104, 110, 114, 115, 180, 182, 184, 191 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про судовий збір», статтями 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 273, 279, 430 ЦПК України, суд,
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.04.2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
У задоволенні решти вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави 1 331 грн. 20 коп. судового збору.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Позивач:  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Текст рішення виготовлено 13.07.2026 року.

Суддя      Г.М. Лебідь-Гавенко