П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 600/2705/25-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Т.М. 
Суддя-доповідач - Шидловський В.Б. 
13 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Шидловського В.Б. 
суддів: Капустинського М.М.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 від 05.05.2025 року у звільненні з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами та звільнити його з військової служби з підстав, передбачених підпунктом «Г» пункту 2 частини 4, пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” через сімейні обставини або з інших поважних причин (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповноти з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції, 29.04.2025 позивачем подано до військової частини НОМЕР_1 рапорт з проханням звільнити з військової служби, у зв`язку із необхідністю здійснювати догляд за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю 2 групи. (а.с. 50-51).
Матеріали справи містять документ, додані до рапорту позивача про звільнення з військової служби, а саме:
- копія паспорта ОСОБА_1 ,. серії НОМЕР_2 ;
- копія картки платника податків ОСОБА_1 ;
- копія паспорта ОСОБА_2 , серії НОМЕР_3 ;
- копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_2 ;
- копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_4 ;
- копія довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №348394;
- копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 , серії НОМЕР_5 ;
- копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , серії НОМЕР_6 ;
- висновок лікарсько-консультативної комісії № 399 від 26.08.2024 року за формою № 080-4/0, виданий КНП «Вашківецький центр первинної медико-санітарної допомоги Вашківецької міської ради» Вижницького району Чернівецької області;
- витяг з Реєстру Вашківецької територіальної громади № 2024/004468041;
- витяг з Реєстру Вашківецької територіальної громади № 2024/004467527;
- акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 555 від 01.08.2024 року, виданий Вашківецькою міською радою Вижницького району Чернівецької області;
- акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) від 03.07.2024 року, виданий Вашківецькою міською радою Вижницького району Чернівецької області;
- копія та нотаріальний переклад з англійської на українську мову виду на проживання ОСОБА_5 у Об`єднаному королівстві Великобританія серії та номер НОМЕР_7 від 28.09.2023 року;
- акт обстеження сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 від 17.04.2025 року із ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 14-39).
05.05.2025 позивачу було відмовлено у задоволені рапорту на звільнення з військової служби, оскільки з поданих документів долучено відомості про наявність у особи з інвалідністю 2 групи яка потребує стороннього догляду ще одного сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Документів про потребу в постійному сторонньому догляді для вищевказаного члена сім`ї першої лінії спорідненості не надано. (а.с. 52-53).
Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернулася із цим позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений та триває на момент виникнення спірних правовідносин.
Так, згідно ч.ч.1, 2 ст.1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до п.6 ст.2 Закону №2232-XII розрізняють наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Підстави звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону №2232-XII.
Згідно із пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII, у редакції, яка діє з 18.05.2024 р., визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, зокрема, під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Ключовим питання для вирішення справи є надання правової оцінку наявності чи відсутності підстав для звільнення з військової служби у порядку підпункту абз.13 ч.3 ст.26 Закону №2232-XII.
Обов`язковими умовами для отримання права на звільнення з військової служби за сімейними обставинами у цьому випадку є:
- необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи;
- відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Зазначені обставини мають існувати в сукупності та бути підтвердженими доданими до рапорту доказами.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що матір позивача – ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи.
При цьому, подаючи рапорт про звільнення за вказаною підставою також слід довести необхідність здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Отож в даному випадку необхідно підтвердити, що у матері позивача відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення, які можуть здійснювати за ним постійний догляд.
Згідно із ч.1 ст.172 Сімейного кодексу України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.
Статтею 202 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Згідно зі ст.203 Сімейного кодексу України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.
На підставі наданих суду документів, які були також долучені до рапорту позивача від 29.04.2025 р., міститься інформація про наявність у ОСОБА_2 , окрім позивача, сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказана обставина не заперечується та визнається сторонами.
В обґрунтуванні неможливості ОСОБА_5 , здійснювати догляд за спільною з позивачем матір`ю, позивач вказує, що його брат не проживає з матір`ю вже та тривалий час перебуває за кордоном.
проте, судом першої інстанції обґрунтовано зауважено, що відповідно до статті 51 Конституції України та статті 202 Сімейного кодексу України діти зобов`язані утримувати своїх непрацездатних батьків.
Відтак, перебування рідної брата позивача за кордоном, не звільняє його від обов`язку утримувати свою матір та забезпечувати догляд за ними у разі такої необхідності.
Наявні у справі докази перебування ОСОБА_5 за межами України, не свідчить про звільнення його від передбаченого законом обов`язку виконувати покладені на нього ст.51 Конституції України та ст.202 Сімейного кодексу України обов`язки.
Крім того, позивач не надав доказів того, що ОСОБА_5 сам потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що могло бути підставою для звільнення позивача.
При цьому, норми абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не ставлять в залежність здійснення постійного догляду та фактичного проживання члена сім`ї першого чи другого ступеня споріднення з особою з інвалідністю, чи звільнення від догляду за такою особою, у зв`язку із перебуванням за кордоном. У вказаній нормі чітко передбачено, що лише за наявності умови того, що брат позивача - ОСОБА_5 сам потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, позивач набуде права на звільнення з військової служби.
За вказаних обставин колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах не дотримано умови для реалізації права на звільнення з підстав, передбачених абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а відтак відповідачем правомірно відмовлено у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби.
Слід також зауважити, що посилання апелянта на судове рішення по справі №600/3780/24-а не стосуються спірних правовідносин щодо розгляду рапорту від 29.04.2025 р., так як предметом розгляду є підстави для звільнення у зв`язку із необхідністю догляду за особою з інвалідністю, а не протиправна мобілізація позивача.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно із п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.
За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Капустинський М.М.    Сапальова Т.В.