П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/27141/25	

Перша інстанція: суддя Єфіменко К.С.,
повний текст судового рішення
складено 05.01.2026, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Голуб В.А.,
суддів: Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року у справі № 420/27141/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України", за результатом якого позивач просить: 
визнати протиправною довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД № 366723 від 04 грудня 2024 року, видану Комунальною установою «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» на ім`я ОСОБА_1 , якою було встановлено ІІІ групу інвалідності, у частині визначення причини інвалідності як «загальне захворювання»;
зобов`язати Державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» внести зміни до зазначеної довідки, визначивши причину інвалідності у формулюванні: «ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини».
Рішенням від 05 січня 2026 року Одеський окружний адміністративний суд задовольнив позов ОСОБА_1 . Визнав протиправною довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД № 366723 від 04 грудня 2024 року, видану Комунальною установою «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» на ім`я ОСОБА_1 , якою було встановлено ІІІ групу інвалідності, у частині визначення причини інвалідності як «загальне захворювання». Зобов`язав Державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» внести зміни до довідки серії 12 ААД № 366723 від 04 грудня 2024 року, виданої ОСОБА_1 , визначивши причину інвалідності у формулюванні: «ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини».
Представником Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» до суду надано апеляційну скаргу. Так, апелянт вказав, що чинне законодавство не передбачає обов`язку відповідача негайно або автоматично вносити зміни до рішень чи довідок МСЕК виключно на підставі звернення або скарги особи. Навпаки, законодавцем визначено спеціальний, поетапний та формалізований порядок розгляду таких звернень, який включає перевірку обґрунтованості раніше прийнятого рішення, аналіз медичної документації, а за необхідності проведення повторного оцінювання функціонального стану особи.
Таким чином, до моменту завершення відповідної процедури жоден із можливих результатів не є наперед визначеним, а відсутність остаточного рішення свідчить не про бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а про перебування звернення у процесі розгляду. Більше того, відповідач не наділений повноваженнями приймати рішення поза межами передбаченої законом процедури або наперед визначати її результат. Будь-яке втручання у зміст експертного висновку без дотримання встановленого порядку суперечило б принципам законності, правової визначеності та забороні свавільного втручання у сферу дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень.
Отже, на переконання апелянта, у діях відповідача відсутній обов`язковий елемент складу протиправної бездіяльності, а саме невчинення дій, які він зобов`язаний був вчинити у конкретний строк та у конкретний спосіб. Відповідач здійснює розгляд звернення позивача у межах компетенції, у порядку черговості та з дотриманням норм чинного законодавства, що виключає можливість кваліфікації його поведінки як протиправної бездіяльності.
Крім того, апелянт наголошує на необґрунтованості та немотивованості судового рішення. Він зазначає, що суди не можуть самостійно оцінювати медичні висновки та акти експертизи, а наділені повноваженнями лише перевіряти дотримання встановленої процедури їх прийняття.
З огляду на вказане, апелянт просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 по адміністративній справі № 420/27141/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.
Позивач своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства, судами першої та апеляційної інстанції установлено наступне.
Військовослужбовець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Роботине Запорізької області отримав бойове поранення. Зокрема, він зазнав вибухової травми, внаслідок якої отримав численні вогнепальні осколкові поранення: сліпі поранення правого передпліччя та кисті, множинні наскрізні та сліпі поранення обох стегон, гомілок і стоп із пошкодженням задніх великогомілкових артерій, а також вогнепальний перелом IV плеснової кістки.
Факт поранення підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 16 квітня 2024 року № 1884/46/1467, де зазначено, що поранення, пов`язане із захистом Батьківщини. У згаданій довідці також вказано, що воно не стало наслідком вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, перебування у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесних ушкоджень.
26 серпня 2024 року у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 пройшов військоволікарську комісію, де йому встановили діагноз: Наслідки вибухової травми (23.03.2024): множинні вогнепальні осколкові сліпі поранення обох стегон, гомілок, стоп із вогнепальним переломом 3-ї та 4-ї плесневих кісток лівої стопи, правого передпліччя та кисті, з вогнепальним осколковим переломом діафізу правої ліктьової кістки, лікованих консервативно, з утворенням вогнепальних рубців у зазначених ділянках, сторонніми металевими тілами в області правого колінного суглоба, обох гомілок, лівої стопи, правого передпліччя; консолідованими переломами 3-ї та 4-ї плесневих кісток лівої стопи і діафізу правої ліктьової кістки; післятравматичним деформуючим артрозом лівого гомілково-ступневого суглоба І ступеня, таранно-гомілкових та плесне-фалангових суглобів обох стоп І ступеня з больовим синдромом і незначним порушенням функції. Згідно з наказом МОЗ України №3 70 від 04.07.2007, травма – тяжкого ступеня. Поранення: «ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» (довідка про обставини травми № 1884/46/1467 від 16.04.2024). На підставі пунктів 39-6, 78-в, 61-в, 53-в, 54-в графи II Розкладу хвороб визначено категорію придатності – ТДВ: придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, медичних установах, підрозділах логістики, зв`язку, охорони.
10 вересня 2024 року військова частина НОМЕР_2 сформувала та надіслала направлення до Голови МСЕК Одеського обласного центру медико-соціальної експертизи для проходження ОСОБА_1 медико-соціальної експертизи. У направленні вказано діагноз, тотожний вищезазначеному, який відповідно пов`язаний із захистом Батьківщини.
У свою чергу, Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» у направленні на медико-соціальну експертну комісію (МСЕК) зазначено, що ОСОБА_1 хворіє з 23 березня 2024 року — дати, коли під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Роботине Запорізької області, під час безпосередньої участі в заходах із захисту Батьківщини, він отримав бойове поранення.
Основний діагноз: наслідки мінно-вибухової травми з множинними вогнепальними осколковими сліпими пораненнями обох стегон, гомілок і стоп, переломами плесневих кісток лівої стопи, правого передпліччя, діафізу правої ліктьової кістки, наявністю сторонніх тіл металевої щільності, післятравматичним деформуючим артрозом суглобів нижніх кінцівок. Стан супроводжується вираженим больовим синдромом і незначними порушеннями функції ходи та статики.
Супутні захворювання:
Віддалені наслідки контузії;
Деструкція скловидного тіла, амбліопія, аміотрофія сітківки, пресбіопія;
Астено-невротичний синдром;
Лівобічна хронічна сенсоневральна приглухуватість ІІІ ступеня;
Виразкова хвороба дванадцятипалої кишки у стадії ремісії;
Гастроезофагеальна рефлюксна хвороба (ГЕРХ), хронічний гастродуоденіт у фазі нестійкої ремісії;
Гіпертонічна хвороба ІІ ступеня.
Ускладнення: больовий синдром і порушення функції ходи та статики.
04 грудня 2024 року в Комунальній установі «Одеський обласний центр медикосоціальної експертизи» ОСОБА_1 проведено МСЕК-огляд, за результатами якого видано довідку серії 12 ААА № 074992 про втрату професійної працездатності – 35 % у зв`язку з пораненням, яке підтверджено як пов`язане із захистом Батьківщини.
23 жовтня 2024 року ОСОБА_1 було встановлено III групу інвалідності, відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД № 366723 від 04 грудня 2024 року. Водночас, у висновку МСЕК як причина інвалідності було вказано «загальне захворювання».
02 липня 2025 року позивач звернувся до Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" зі скаргою, у якій просив внести зміни до довідки про результати огляду МСЕК серії 12 ААД № 366723 від 04 грудня 2024 року та встановити причину інвалідності «ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини».
29 липня 2025 року представник позивача звертався до відповідача із адвокатським запитом щодо стану розгляду скарги від 02.07.2025.
Проте, на інформацією позивача, попри встановлені законодавством строки розгляду адвокатських запитів та скарг, жодної відповіді ані на скаргу, ані на адвокатський запит ним отримано не було. 
Позивач вважає, що причина його інвалідності зазначена невірно, тому за захистом своїх прав звернувся до суду.
Задовольняючи позов місцевий суд виходив з того, що травмування (поранення) позивача сталося під час виконання ним обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, а тому визначення в довідці МСЕК причини настання інвалідності з формулюванням «загальне захворювання» є протиправним. Крім того, суд вказав, що оскільки Комунальна установа «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи», яка видала спірну довідку, перебуває у стані припинення, належним відповідачем у цій справі є Державна установа «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України». Як наслідок, підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» внести зміни до зазначеної довідки, визначивши причину інвалідності у формулюванні: «ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини».
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
У подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Визначення військової служби міститься у частині першій статті 2 Закону № 2232-ХІІ та означає державну службу особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402), згідно з пунктом 1.3 глави 1 розділу І якого, основним завданнями військово-лікарської експертизи є, серед іншого: визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону; ВЛК евакуаційного пункту; ВЛК пересувної госпітальної бази.
Пунктом 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402 визначено перелік формулювань про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв.
Підпункт "а" пункту 21.5 глави 21 розділу II Положення № 402 "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України.
Підпункт "є" пункту 21.5 глави 21 розділу II Положення № 402 - "Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, крім захворювань (поранень, контузій, каліцтв, травм), які виникли (одержані) в періоди служби, передбачені підпунктами "а", "ґ" цього пункту, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.
Суд зазначає, що формулювання "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини" (підпункт "а")) має відповідати наявністю таких обов`язкових складових, як: безпосередня участь в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України.
Колегія суддів зазначає, що у постанові від 10 лютого 2022 року у справі № 160/7153/20 Верховний Суд наголосив, що перевірка правильності прийнятого військово-лікарською комісією рішення виключно за медичними показниками не входить до компетенції адміністративного суду.
Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) критеріям, передбаченим частиною другою статті 2 КАС України, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2021 року у справі № 820/5570/16 та від 12 червня 2020 року у справі № 810/5009/18, зазначивши, що надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.
Дискреційні повноваження - це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанта рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені в законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанта вибору з будь-ким. З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до виключної компетенції цього органу.
Отже, питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу. Водночас, розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити їх законність у межах дотримання встановленої процедури їх прийняття. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2025 року у справі № 160/31586/23. 
Колегія суддів погоджується, що у всіх наявних офіційних документах, виданих компетентними органами та установами, однозначно підтверджується бойове походження поранення, отриманого ОСОБА_1 під час виконання обов`язків військової служби, безпосередньо пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Оскільки ці обставини є безспірними та підтверджені належними доказами, у відповідача відсутня свобода розсуду щодо вибору іншого варіанта рішення, окрім встановлення причинного зв`язку інвалідності з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, а тому суд не вбачає в цьому випадку втручання в дискреційні повноваження комісії.
Посилання апелянта на те, що чинне законодавство не передбачає обов`язку відповідача негайно або автоматично вносити зміни до рішень чи довідок МСЕК виключно на підставі звернення або скарги особи, колегія суддів вважає неприйнятними, адже відповідач протягом тривалого часу (майже року) взагалі не надавав відповіді на скаргу позивача та не вчиняв жодних дій щодо її розгляду.
Крім того, апелянтом не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що ним дійсно проводилися перевірка обґрунтованості раніше прийнятого рішення, аналіз медичної документації або, за необхідності, повторне оцінювання функціонального стану особи.
Щодо невмотивованості судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Так, вмотивованість судового рішення є свідченням того, що: доводи та міркування сторін (учасників) судового процесу були належним чином оцінені та враховані або відхилені судом на підставі конкретно визначених мотивів; усім зібраним у справі доказам (витребуваним судом або поданим учасниками справи) було надано належну правову оцінку; наведено обґрунтування прийняття (врахування) або відхилення кожного доказу; зазначено норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, з наданням обґрунтування того, чому ті чи інші правові норми підлягають застосуванню у конкретній ситуації, враховуючи попередні пункти. 
Колегія суддів звертає увагу, що відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позовну заяву. За таких обставин, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні правомірно здійснив розгляд справи за наявними матеріалами та надав правову оцінку спірним правовідносинам, що повністю спростовує доводи апелянта про невмотивованість судового рішення.
Отже, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС України.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року у справі № 420/27141/25 - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року у справі № 420/27141/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		В.А. Голуб	
Судді	  	Ю.В. Осіпов   В.О. Скрипченко