ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2026 року | Справа №160/28860/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу.

Суть спору: 06 жовтня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить суд:
-визнати протиправним та скасувати пункт 12 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 16.08.2025 №617 «Про результати службового розслідування» наступного змісту: « 12. Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» притягнути до повної матеріальної відповідальності майора ОСОБА_1 , начальника штабу-першого заступника командира батальйону охорони та стягнути завдану шкоду в сумі 39040,00 грн.»;
-визнати протиправним та скасувати пункт 22 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 16.08.2025 №617 «Про результати службового розслідування» наступного змісту: « 22. Начальнику фінансово-економічної служби -головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_2 , на підставі результатів проведення службового розслідування дані внести до Книги нестач військової частини НОМЕР_2 » у частині щодо покладення на майора ОСОБА_1 , начальника штабу-першого заступника командира батальйону охорони повної матеріальної відповідальності;
-визнати протиправним та скасувати абзац 5 пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.09.2025 №33 «Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2025 №617» наступного змісту: « 12. Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» притягнути до повної матеріальної відповідальності майора ОСОБА_1 , начальника штабу-першого заступника командира батальйону охорони та стягнути завдану шкоду в сумі 29280,00 грн.»;
-визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.09.2025 №33 «Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2025 року №617» наступного змісту: « 3. Начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , на підставі результатів проведення службового розслідування дані внести до Книги нестач військової частини НОМЕР_2 та НОМЕР_3 по своїм військовослужбовцям» у частині щодо покладення на майора ОСОБА_1 , начальника штабу-першого заступника командира батальйону охорони повної матеріальної відповідальності;
-визнати протиправним та скасувати абзац 7 пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 22.09.2025 №1538 «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду завдану державі» наступного змісту: «Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» з майора ОСОБА_1 , начальника штабу-першого заступника командира батальйону охорони стягнути завдану шкоду в сумі 29280,00 грн. шляхом утримання щомісячно 20% від грошового забезпечення»;
-визнати протиправним та скасувати абзац 1 пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 22.09.2025 №1538 «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду завдану державі» наступного змісту: «Начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_2 занести до книги грошових стягнень і нарахувань суми завданої шкоди державі з метою подальшого відшкодування шляхом стягнення суми, завданої шкоди щомісяця в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення згідно пункту 1 статті 13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» до повного погашення збитків» у частині щодо стягнення коштів з майора ОСОБА_1 , начальника штабу-першого заступника командира батальйону охорони.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем за наслідком проведеного службового розслідування притягнуто позивача до матеріальної відповідальності та стягнуто з нього завдану шкоду в розмірі 29280,00 грн шляхом утримання щомісячно 20% від грошового забезпечення. Завдання шкоди обґрунтовано тим, що позивачем включено до списків осіб на виплату додаткової винагороди та премії військовослужбовців, епікризи медичних карт яких містять відомості про надходження їх на лікування у стані сп`яніння в період, за який нарахована та виплачена додаткова винагорода. Позивач вказує, що під час тимчасового виконання ним з 01.05.2023 до 11.05.2023 обов`язків командира батальйону охорони у нього не було жодних підстав для виключення зазначених військовослужбовців зі списків на виплату додаткової винагороди та премії. Звертає увагу, що на час підписання ним рапорту 01.05.2023 на виплату особовому складу батальйону додаткової винагороди за квітень 2023 року військовослужбовці знаходилися на стаціонарному лікуванні, а відомості щодо стану алкогольного сп`яніння у виписках з медичної карти стаціонарного хворого зафіксовано лише 11.05.2023. Також, наголошує, що виписний епікриз як медичний документ не є актом медичного огляду на стан сп`яніння відповідно до вимог Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2024 №32. Зазначає, що підставою для виплати додаткової винагороди та інших видів грошового забезпечення є виключно наказ командира військової частини НОМЕР_2 . Натомість, рапорт батальйону на виплату додаткової винагороди є лише пропозицією (проханням), обґрунтованістьь якого перевіряється низкою посадових осіб військової частини. Позивач не погоджується з оскаржуваними наказами також з тих підстав, що резолютивна та описова частина останніх не містить відомостей, за які саме дії (бездіяльність) або рішення на ОСОБА_1 покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду та відсутній її розрахунок. Також, не відповідає вимогам законодавства, процедурі, меті та завданню проведення службового розслідування складений комісією військової частини НОМЕР_1 документ з назвою «Акт службового розслідування щодо уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та попередження подібних випадків порушень у майбутньому» без зазначення його реєстраційного номеру, дати та місця складання. З цих підстав просить позов задовольнити. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
23 жовтня 2025 року від Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти заявлених позовних вимог. Зокрема, відповідачі вказали, що службовим розслідуванням встановлено перебування на службі військовослужбовців у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується відомостями карт стаціонарного хворого. Зазначені обставини відповідно до положень наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 є підставами для невключення таких військовослужбовців до наказу про виплату премії та додаткової винагороди. Попри це, ОСОБА_1 при виконанні обов`язків командира батальйону безпідставно включив до рапорту про виплату премії та додаткової винагороди військовослужбовців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідачі наголосили, що підставою для включення військовослужбовців до наказів про виплату додаткової винагороди стали рапорти їх командира - тимчасово виконуючого обов`язки командира НОМЕР_4 батальйону охорони майора ОСОБА_1 на виплату додаткової винагороди, подані командиру військової частини НОМЕР_2 . У зв`язку із здійсненням надлишкових виплат додаткової винагороди у відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців» командиром військової частини НОМЕР_1 було прийняте рішення щодо притягнення до повної матеріальної відповідальності у сумі 39040 грн позивача, відображене в п. 12 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2025 № 617. Сума, що підлягає стягненню була визначена шляхом складання сум переплати додаткової винагороди військовослужбовцям ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та суми сплаченого військовою частиною ЄСВ при виплаті додаткової винагородив розмірі 22% ((9000 грн. + 15000 грн. + 8000 грн.) Х 22%)) = 39040 грн. В подальшому, у зв`язку з наданням військовою частино НОМЕР_2 додаткових матеріалів, які не були враховані під час проведення вищезазначеної службового розслідування, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.09.2025 № 637 дію наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2025 № 617 було призупинено та призначено додаткове службове розслідування. Під час додаткового розслідування комісії була зокрема надана довідка військової частини НОМЕР_2 від 04.09.2025 №91, про надання інформації щодо накладених стягнень військовослужбовців , які за період проходження служби потрапляли в лікарню в стані алкогольного сп`яніння, виписка з медичної карти стаціонарного хворого №40с та у тому числі і накази командира військової частини НОМЕР_2 , зокрема від 13.05.2024 № 101 “Про накладення дисциплінарного стягнення на старшого солдата ОСОБА_4 ”, від 05.06.2024 № 192 “Про виплату щомісячної премії військовослужбовцям частини за травень 2024 року та від 05.06.2024 № 193 “Про виплату додаткової винагороди за травень 2024 року”. Дослідженням вищенаведених документів було встановлено що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 13.05.2024 № 101 “Про накладення дисциплінарного стягнення на старшого солдата ОСОБА_4 ” останній був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за вживання алкогольних напоїв на території військової частини, а наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 05.06.2024 № 193 “Про виплату додаткової винагороди за травень 2024 року” старшого солдата ОСОБА_4 було позбавлено додаткової винагороди,що підтверджується Актом додаткового службового розслідування реєстраційний № 22/162-1037 від 06.09.2025. У зв`язку з викладеним загальна сума переплати додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 , які потрапили в лікарню в стані алкогольного сп`яніння, що була встановлена під час службового розслідування, підлягала зменшенню, зокрема на суму переплати додаткової винагороди старшому солдату ОСОБА_4 (8000 грн. + ЄСВ 22%). Отже, розмір переплати додаткової винагороди з вини позивача військовослужбовцям ОСОБА_2 , ОСОБА_3 склав ((9000 грн. + 15000 грн.) Х 22%)) = 29280 грн., що підтверджується наданою військовою частиною НОМЕР_1 довідкою-розрахунком. На підставі викладеного, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2025 № 33 були внесені зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2025 № 617, якими п. 12 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2025 № 617 викладено в новій редакції редакції, а саме позивача притягнуто до повної матеріальної відповідальності та стягнуто 29280 грн. завданої матеріальної шкоди. З цих підстав просять відмовити у задоволенні позовних вимог.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_2 . 
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №45 від 09.04.2022 майора ОСОБА_1 призначено на посаду начальника штабу-першогозаступника командира першого батальйону охорони.
У період з 01.05.2023 до 11.05.2023 ОСОБА_1 виконував обов`язки командира 1 батальйону Військової частини НОМЕР_2 , що не заперечується відповідачами.
01 травня 2025 року ОСОБА_1 було подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 про виплату військовослужбовцям НОМЕР_4 батальйону охорони додаткову винагороду за квітень 2024 року в розмірі пропорційно часу здійснення оорони та оборони об`єктів державного значення відповідно До постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.2000 №1833-034 «Про затвердження переліків об`єктів державного значення, що опідлягають охороні та обороні в умовах надзвичайного стану і особливого періоду». Серед осіб, яким пропонувалось нарахувати та виплатити вищевказану додаткову винагороду, були такі військовослужбовці: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.07.2025 №567 «Про призначення службового розслідування за результатами Аудиторського звіту відділу внутрішнього аудиту Державної спеціальної служби транспорту» у військовій частині НОМЕР_2 за напрямком фінансової діяльності комісією у складі: голова комісії: помічник командира- начальник фінансово - економічної служби підполковник ОСОБА_5 ; члени комісії: офіцер фінансово - економічної служби майор ОСОБА_6 , офіцер адміністративного відділення лейтенант ОСОБА_7 , було проведено службове розслідування, яким зокрема перевірено правомірність нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям під час лікування з приводу зловживання алкоголю і (або) наркотичних речовин.
За результатами розслідування було складено Акт службового розслідування, реєстраційний №1496/22-162 від 15.08.2025.
Проведеним службовим розслідуванням було, у тому числі, встановлено, що:
відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 04.05.2023 №412 «Про виплату щомісячної премії військовослужбовцям частини за квітень 2023 року» та наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 04.05.2023 №413 «Про виплату додаткової винагороди за квітень 2023 року» виплачено щомісячну премію в сумі 14748,60 грн та додаткову винагороду в сумі 9000,00 грн. старшому солдату ОСОБА_2 , який знаходився на стаціонарному лікування у медичному закладі - комунальне некомерційне підприємство "Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради" в період з 03 квітня по 25 квітня 2023 року, виписка з медичної карти стаціонарного хворого №4723, згідно епікризу вміст алкоголю складає - 1,06 %;
відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 04.05.2023 №412 «Про виплату щомісячної премії військовослужбовцям частини за квітень 2023 року» та наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 04.05.2023 №413 «Про виплату додаткової винагороди за квітень 2023 року» виплачено щомісячну премію в сумі 14748,60 грн та додаткову винагороду в сумі 15000 грн. молодшому сержанту ОСОБА_3 , який знаходився на стаціонарному лікування у медичному закладі - комунальне некомерційне підприємство "Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради" в період з 26 квітня по 11 травня 2023року, виписка з медичної карти стаціонарного хворого №6069, згідно епікризу вміст алкоголю складає - 2,2%;
відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 05.05.2024 №85 «Про виплату щомісячної премії військовослужбовцям частини за квітень 2024 року» та наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 05.05.2024 №86 «Про виплату додаткової винагороди за квітень 2024 року» виплачено щомісячну премію в сумі 14605,50 грн та додаткову винагороду в сумі 8000 грн. солдату ОСОБА_4 , який знаходився на стаціонарному лікування у медичному закладі - комунальне некомерційне підприємство "Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради" в період з 20 квітня по 03 травня 2024 року, виписка з медичної карти стаціонарного хворого №6546, згідно епікризу вміст алкоголю складає - 1,94
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2025 №617 ОСОБА_1 притягнено до повної матеріальної відповідальності у сумі 39040, 00 грн., з наказом позивач ознайомлений 26 серпня 2025 року.
В подальшому, у зв`язку з наданням військовою частиною НОМЕР_2 додаткових матеріалів, які не були враховані під час проведення вищезазначеної службового розслідування, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.09.2025 №637 дію наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2025 №617 було призупинено та призначено додаткове службове розслідування.
Під час додаткового розслідування комісії була надана довідка військової частини НОМЕР_2 від 04.09.2025 №91 про надання інформації щодо накладених стягнень військовослужбовців , які за період проходження служби потрапляли в лікарню в стані алкогольного сп`яніння, виписка з медичної карти стаціонарного хворого №40с та у тому числі і накази командира військової частини НОМЕР_2 , зокрема від 13.05.2024 №101 «Про накладення дисциплінарного стягнення не старшого солдата ОСОБА_4 ", від 05.06.2024 №192 «Про виплату щомісячно: премії військовослужбовцям частини за травень 2024 року та від 05.06.2024 №192 «Про виплату додаткової винагороди за травень 2024 року».
Дослідженням вищенаведених документів було встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 13.05.2024 №101 «Про накладення дисциплінарного стягнення на старшого солдата ОСОБА_4 » останній був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за вживання алкогольних напоїв на території військової частини, а наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 05.06.2024 №193 «Про виплату додаткової винагороди за травень 2024 року» старшого солдата ОСОБА_4 було позбавлено додаткової винагороди,що зафіксовано в Акті додаткового службового розслідування реєстраційний №22/162-1037 від 06.09.2025.
У зв`язку з викладеним була зменшена загальна сума переплати додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 , які потрапили в лікарню в стані алкогольного сп`яніння, що була встановлена під час службового розслідування, підлягала зменшенню, зокрема на суму переплати додаткової винагороди старшому солдату ОСОБА_4 (8000 грн. + ЄСВ 22%).
Отже, розмір переплати додаткової винагороди з вини позивача військовослужбовцям ОСОБА_2 , ОСОБА_3 склав ((9000 грн. + 15000 грн.) X 22%)) = 29280 грн., на підтвердження чого відповідачами надано до суду довідку-розрахунок.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2025 №33 були внесені зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2025 №617, якими пункт 12 наказу від 16.08.2025 № 617 викладено в новій редакції редакції, а саме: ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності та стягнуто 29280,00 грн. завданої матеріальної шкоди.
Також, пунктом 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно- господарської діяльності) від 22.09.2025 №1538 визначено таке: «Начальнику фінансово- економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_2 занести до книги грошових стягнень і нарахувань суми завданої шкоди державі з метою подальшого відшкодування шляхом стягнення суми, завданої шкоди щомісяця в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення згідно пункту 1 статті 13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» до повного погашення збитків:..».
В абзаці 7 пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно- господарської діяльності) від 22.09.2025 №1538 визначено, що відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» з майора ОСОБА_1 , начальника штабу-першого заступника командира першого батальйону охорони стягнути завдану шкоду в сумі 29280,00 грн. шляхом утримання щомісячно 20% від грошового забезпечення.
В матеріалах справи також містяться виписки з медичних карт стаціонарного хворого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Зокрема, відповідно до виписки медичної карти стаціонарного хворого №4723 з 03.04.2023 до 25.04.2023 ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у медичному закладі - комунальному некомерційному підприємстві «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради». «…Останнє вживання алкоголю 02.03.2023. Стан алкогольного сп`яніння 1.06% проміле…».
Сержант ОСОБА_3 є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_2 , та відповідно до виписки медичної карти стаціонарного хваорого №6069 з 26.04.2023 до 11.05.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у медичному закладі - комунальному некомерційному підприємстві «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради». «…Останнє вживання алкоголю 26.04.2023, вступає на лікування у стані алкогольного сп`яніння 2.2. проміле….».
Позивач вказує, що під час тимчасового виконання ним з 01.05.2023 до 11.05.2023 обов`язків командира батальйону охорони у нього не було жлдних підстав для виключення зазначених військовослужбовців зі списків на виплату додаткової винагороди та премії.
Не погоджуючись з оскаржуваними наказами щодо притягнення його до повної матеріальної відповідальності та стягнення щомісяця 20 відсотків місячного грошового забезпечення, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам сторін, суд враховує на таке.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення, зокрема і додаткової винагороди на період дії воєнного стану військовослужбовцям Державної спеціальної служби транспорту України визначені наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 “Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам” (далі - Наказ №260).
Відповідно до п. 4 розділу XXXIV «Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану» наказу №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється у тому числі на підставі рапорту (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
При цьому, пунктом п. 14 розділу XXXIV наказу №260 (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) унормовано, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які: вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння,- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).
Загальні права та обов`язки військовослужбовців і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів встановлені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.
Відповідно до п. 101 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир батальйону в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність батальйону (корабля), успішне виконання батальйоном (кораблем) бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за внутрішній порядок, за стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів батальйону (корабля) і законність їх витрачання, за організацію і стан пожежної безпеки батальйону.
Згідно з п. 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир батальйону зобов`язаний: щомісяця підбивати підсумки стану бойової підготовки, військової дисципліни, внутрішнього порядку, озброєння і техніки.
Процедура направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів (далі - військовозобов`язані), а також військовослужбовців Збройних Сил (далі - військовослужбовці) для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - огляд), та проведення огляду регулюється Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів україни від 12 січня 2024 року №32 (надалі - Порядок №32).
Відповідно до п. 2 Порядку №32 ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу чи швидкість реакції, форма акта огляду на стан сп`яніння, акта медичного огляду та висновку, який складається за результатами медичного огляду, а також порядок застосування спеціальних технічних засобів і тестів визначаються центральними органами виконавчої влади, у підпорядкуванні яких перебувають відповідні військові формування, а також правоохоронними органами спеціального призначення та Службою зовнішньої розвідки за погодженням з МОЗ.
Огляду підлягають військовослужбовці/військовозобов`язані, щодо яких є підстави вважати, що вони виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин (установ, закладів) у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння) (п. 3 Порядку №32).
Огляд військовослужбовців/військовозобов`язаних проводиться посадовою особою, уповноваженою на його проведення начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу) Збройних Сил, іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення (далі - уповноважена посадова особа), з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Результати огляду, проведеного уповноваженою посадовою особою, зазначаються в акті огляду на стан сп`яніння (п. 7 Порядку №32).
Згідно з п. 14 Порядку №32 лікар, що проводив у закладі охорони здоров`я огляд військовослужбовця/військовозобов`язаного, складає за його результатами акт медичного огляду та висновок.
Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608 (далі - Порядок №608) затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України.
Так, пунктом 1 Розділу ІІ Порядку №608 передбачено, що службове розслідування може призначатися, зокрема, у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Згідно п. 3 Розділу ІІ Порядку №608, службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення (п. 1 Розділу ІІІ Порядку № 608).
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначається Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».
Так, згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Повертаючись до обставин справи.
01 травня 2023 року ОСОБА_1 було подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 про виплату військовослужбовцям 1 батальйону охорони, зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , додаткової винагороди за квітень 2024 року в розмірі пропорційно часу здійснення оорони та оборони об`єктів державного значення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.2000 №1833-034 «Про затвердження переліків об`єктів державного значення, що опідлягають охороні та обороні в умовах надзвичайного стану і особливого періоду».
Зазначений рапорт, відповідно до положень наказу №260, був підставою для прийняття командиром військової частини НОМЕР_2 наказів від 04.05.2023 №412, від 04.05.2023 №413 про виплату щомісячної премії та додаткової винагороди зазначеним вище військовослужбовцям за квітень 2023 року.
При цьому, пунктом п. 14 розділу XXXIV наказу №260 (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) унормовано, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які: вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння,- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).
Результатами службового розслідування встановлено, що з 03.04.2023 по 25.04.2023 року солдат ОСОБА_2 проходив лікування у КНП«Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О. І. Ющенка» Вінницької обласної ради з приводу розладу психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю зі шкідливими наслідками.
При цьому, огляд на стан сп`яніння солдата ОСОБА_2 у ІНФОРМАЦІЯ_1 не проводився, доказів протилежного матеріали справи не містять.
Відповідач у відзиві також вказав на відсутність явних ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_2 .
Також, медичним закладом не надано до військової частини НОМЕР_2 належних офіційних відомостей про стан солдата ОСОБА_2 при надходженні на лікування.
Зокрема, не надано акт медичного огляду солдата ОСОБА_2 на стан сп`яніння. У виписці з медичної карти стаціонарного хворого №4723, у виписному епікризі вказано, що при надходженні у лікарню ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння (1,06 проміле). Проте, в цьому документі відсутні відомості про ознаки, характерні для стану сп`яніння, не зазначено результатів обстежень на вміст алкоголю, а виписний епікриз як медичний документ не є актом медичного огляду на стан сп`яніння відповідно до п. 14 Порядку №32.
Протокол щодо ОСОБА_2 за ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення не складався.
Зазначені обставини в сукупності не давали можливості позивачу для виключення ОСОБА_2 зі списку на виплату додаткової винагороди та премії.
З 26.04.2023 до 11.05.2023 молодший сержант ОСОБА_3 проходив лікування у КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І. Ющенка» Вінницької обласної ради з приводу розладу психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, періодичне вживання, синдром залежності 2-го ступеня. Огляд на стан сп`яніння молодшого сержанта ОСОБА_3 у ІНФОРМАЦІЯ_1 не проводився, доказів протилежного матеріали справи не містять.
Відповідач у відзиві також вказав на відсутність явних ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_3 .
Медичним закладом не надано до військової частини НОМЕР_2 належних офіційних відомостей про стан молодшого сержанта ОСОБА_3 при надходженні на лікування.
Зокрема, не надано акт медичного огляду молодшого сержанта ОСОБА_3 на стан сп`яніння. У виписці з медичної карти стаціонарного хворого №6069 від 11.05.2023 у виписному епікризі вказано, що при надходженні у лікарню ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння (2,2 проміле). Проте, в цьому документі відсутні відомості про ознаки, характерні для стану сп`яніння, не зазначено результатів медичних аналізів на вміст алкоголю, а виписний епікриз як медичний документ не є актом медичного огляду на стан сп`яніння відповідно до п. 14 Порядку №32.
Протокол щодо ОСОБА_3 за ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення не складався.
Зазначені обставини в сукупності не давали можливості позивачу для виключення ОСОБА_3 зі списку на виплату додаткової винагороди та премії.
Також, суд звертає увагу, що рапорт позивачем на включення військовослужбовців до списку для виплати додаткової винагороди та премії подавався 01.05.2023, натомість на стаціонарному лікуванні ОСОБА_3 перебував до 11.05.2023, що виключає обізнаність позивача з відомостями медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 , в тому числі, в частині перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння на момент госпіталізації до медичної установи.
Зазначеним обставинам не була надана оцінка під час проведення службового розслідування, що виключає існування всіх передбачених Законом України ««Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» умов притягнення до матеріальної відповідальності.
Суд звертає увагу, що положеннями ч. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» визначено виключний перелік випадків настання матеріальної відповідальності у повному розмірі.
Відповідачами не доведено існування підстав для повної матеріальної відповідальності в спірних правовідносинах. Зокрема, позивач не є суб`єктом виплати грошових коштів, вчинення ним інших протиправних дій також не знайшло підтвердження під час розгляду справи. В Акті службового розслідування не зазначено, за які дії, бездіяльність чи рішення на позивача покладена повна матеріальна відповідальність.
Задовольняючи позовні вимоги, суд враховує також те, підставою для виплати додаткової винагороди та інших видів грошового забезпечення, чим відповідачі обґрунтовують заподіяння шкоди внаслідок надлишкових виплат, є виключно наказ командира військової частини НОМЕР_2 , а не поданий позивачем рапорт.
З огляду на викладене відсутні підстави для покладення на позивача повної матеріальної відповідальності, що свідчить про протиправність прийняття оскаржуваних наказів.
Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування пункту 12 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 16.08.2025 №617 «Про результати службового розслідування».
Пунктом 12 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2025 №617 ОСОБА_1 притягнено до повної матеріальної відповідальності та стягнуто завдану шкоду у сумі 39040, 00 грн.
В подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2025 №33 були внесені зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2025 №617, якими пункт 12 наказу від 16.08.2025 № 617 викладено в новій редакції редакції, а саме: ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності та стягнуто завдану шкоду в сумі 29280,00 грн. 
Оскільки наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2025 №33 не скасував пункт 12 попереднього наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2025 №617, а лише виклав його у новій редакції (зменшивши суму з 39 040,00 грн до 29 280,00 грн), позовні вимоги підлягають захисту шляхом визнання протиправним та скасування пункту 12 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2025 №617 у редакції (зі змінами), внесеній наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2025 №33.
Щодо заявлених витрат на правничу допомогу.
Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 ст.132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно з вимогами ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Як вбачається з п.1 ч.3 ст.134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з вимогами п.2 ч.3 ст.134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до положень ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 6 ст.134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.134 КАС України).
При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Верховний Суд у додатковій постанові від 12.09.2018 (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень ст.134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Крім того, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява №34884/97, п.30).
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та адвокатом Степовим Олександром Володимировичем укладено Договір про надання правової допомоги та здійснення представництва №4/09 від 01.09.2025 разом з додатком №1, на виконання якого надано такі послуги: опрацювання наданих клієнтом документів…, вивчення судової практики, проведення усної консультації та узгодження правової позиції, підготовка і подання адвокатських запитів, підготовка позову на загальну суму 8000,00 грн.
На підтвердження надання послуг надано Акт про виконання та приймання наданих послуг №1 від 26.09.2025, на підтвердження оплати - платіжна інструкція від 03.10.2025.
Також, позивачем понесено витрати на загальну суму 180,00 грн., фіскальний чек №4906800086756 від 19.09.2025, фіскальний чек №4906800087434 від 23.09.2025, за надіслання цінними листами адвокатських запитів до відповідачів у справі з питань, що входили до предмета доказування у цій справі.
У постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18 суд зазначає, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Згідно з п.2 ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відтак, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, дослідженню підлягають обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, серед іншого, договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про фактичне надання послуг (виконання робіт).
Проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт згідно з наданими до суду документами, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн, є непропорційним до предмету спору, виходячи з того, що вказана адміністративна справа була визнана судом справою незначної складності, її розгляд вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження, що, в свою чергу, свідчить про те, що розмір витрат на правову допомогу, який зазначений представником позивача, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи не може бути визнаний судом співмірним зі складністю справи, обсягом наданих послуг позивачу, а також часом, витраченим на виконання відповідних робіт (послуг).
Також, зазначений у Акті приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги вид послуги "опрацювання наданих клієнтом документів, вивчення судової практики" охоплюється іншим видом послуги "підготовка позовної заяви", а доводи відповіді на відзив дублюють вже наведені у позові обґрунтування.
У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву позивача про стягнення з відповідачів солідарно витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. та судового збору в розмірі 1211,20 грн.
Понесені позивачем витрати на надіслання цінними листами адвокатських запитів на загальну суму 180,00 грн. покриваються стягненою з відповідачів на користь позивача сумою присуджених судових витрат в розмірі 5000 грн. 
Керуючись статтями 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (Ідентифікаційний код: НОМЕР_6 місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_2 (Ідентифікаційний код: НОМЕР_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу, - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати пункт 12 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 16.08.2025 №617 «Про результати службового розслідування» у редакції, внесеній наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2025 №33, щодо притягнення до повної матеріальної відповідальності майора ОСОБА_1 , начальника штабу-першого заступника командира батальйону охорони та стягнення завданої шкоди.
Визнати протиправним та скасувати пункт 22 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 16.08.2025 №617 «Про результати службового розслідування» наступного змісту: « 22. Начальнику фінансово-економічної служби -головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_2 , на підставі результатів проведення службового розслідування дані внести до Книги нестач військової частини НОМЕР_2 » у частині, що стосується ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати абзац 5 пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.09.2025 №33 «Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2025 №617» щодо притягнення до повної матеріальної відповідальності ОСОБА_1 та стягнення завданої шкоди в сумі 29280,00 грн.
Визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.09.2025 №33 «Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2025 року №617» у частині, що стосується ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати абзац 7 пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 22.09.2025 №1538 «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду завдану державі» щодо стягнення з ОСОБА_1 завданої шкоди в сумі 29280,00 грн. шляхом утримання щомісячно 20% від грошового забезпечення.
Визнати протиправним та скасувати абзац 1 пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 22.09.2025 №1538 «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду завдану державі» такого змісту: «Начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_2 занести до книги грошових стягнень і нарахувань суми завданої шкоди державі з метою подальшого відшкодування шляхом стягнення суми, завданої шкоди щомісяця в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення згідно пункту 1 статті 13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» до повного погашення збитків» у частині, що стосується ОСОБА_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (Ідентифікаційний код: НОМЕР_6 місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500, 00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).
Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 (Ідентифікаційний код: НОМЕР_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500, 00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон