Справа № 351/2045/24 
Провадження № 22-ц/4808/1507/26 
Головуючий у 1 інстанції КАЛИНОВСЬКИЙ М. . 
Суддя-доповідач Мальцева 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючогосудді Мальцевої Є.Є.
суддів: Девляшевського В.А., Максюти І.О.,
секретар Гудяк Х.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лесюк Андрія Васильовича на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року  ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою до  ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Свої вимоги мотивовані тим, що 08.08.2023р. внаслідок ДТП з вини водія транспортного засобу марки Opel Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 , син позивачки ОСОБА_4 , який керував автомобілем марки Peugeot 3008, реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав травми у вигляді перелому ребер, кісток правої руки, кісток ніг, кісток тазу та був госпіталізований до КНП “Коломийська ЦРЛ”. У подальшому ОСОБА_4 перебував на лікуванні у ОКНП “Чернівецька обласна клінічна лікарня”, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер від отриманих при ДТП травм.
Вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 13.06.2024 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
ОСОБА_5 в рамках даного кримінального провадження було подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 , ПРАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Проте, в подальшому ОСОБА_5 відмовилась від вказаного позову, зазначивши, що претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого не має. Таким чином, її позов було залишено без розгляду. ОСОБА_2 через втрату сина, була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, які позначили негативні зміни у її житті, викликали негативні переживання та спогади, фіксованість уваги на проблемі одужання її сина, а в подальшому, страждання після його смерті, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, а тому вважає, що винуватцем ДТП їй завдана моральна шкода
Розмір завданої моральної шкоди він оцінює в 700 000 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2026 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду в розмірі 150 000 гривень 00 коп, понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн 00 коп та судовий збір у розмірі 1500 грн. 00 коп.
Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Лесюк А. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2026 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що відповідача було визнано винним у вчиненні ДТП, наслідком якого настала смерть ОСОБА_4 , потерпілою була дружина померлого ОСОБА_5 , якою подано цивільний позов в кримінальному провадженні про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В подальшому вона відмовилась від даного позову, оскільки жодних претензій до ОСОБА_1 майнового та морального характеру немала. ОСОБА_1 виплатив суму в розмірі 5000 доларів в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Тобто, ним була відшкодована шкода потерпілій. Вищезазначене підтверджує те, що ОСОБА_1 не ухилявся від відповідальності та повністю компенсував шкоду дружині померлого. Це доводить, що він вжив усіх заходів для пом`якшення наслідків трагедії в межах своєї фінансової спроможності.
Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, у зв`язку із чим він перебуває у важкому матеріальному становищі, оскільки не в змозі працювати, єдиним його джерелом існування є пенсія, у зв`язку з інвалідністю. 
Вказує, що розмір моральної школи не повинен ставати засобом збагачення або призводити до повного фінансового краху відповідача. Заявлений розмір 700 00 грн в якості моральної шкоди належним чином не обґрунтований, позивачка не пояснює розмір такої суми та не надає жодних доказів (медичні висновки, документи про лікування та інші документи, які можуть підтвердити моральні страждання). 
Суд першої інстанції дійшов до невірних висновків, стягуючи моральну шкоду в розмірі 150 000 гривень, оскільки суд не взяв до уваги тяжке матеріальне становище відповідача, те що він є інвалідом другої групи, а також не взяв до уваги те, що ОСОБА_2 не долучено жодних доказів того, що вона перебувала на утриманні померлого, проживали разом, а також не довела глибину своїх страждань, а саме не надала жодних доказів таких як: медичні документи (довідки, призначення ліків), висновок психологічної експертизичи показання свідків.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2  не надходив, відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання сторони не явилися. ОСОБА_1 просив розглянути справу без його участі. 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Судом встановлено, що 8 серпня 2023 року, близько 18 години 03 хвилин водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи автомобілем марки Peugeot 3008, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався автодорогою Н-10 сполученням Стрий – Чернівці Мамалига, їхав у напрямку міста Чернівці, по вулиці Новонарізна у межах села Вовчківці Коломийського району Івано-Франківської області. При цьому, зазначений автомобіль наближався до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг, а саме вулиць Новонарізна, до якої справа відносно руху автомобіля примикає вулиця Грицька Запаренюка, а зліва – вулиця Равлюка. Згідно встановлених дорожніх знаків вулиця Новонарізна (автодорога Н-10), по якій рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_4 , по відношенню до інших вулиць на перехресті є головною. 
В цей час, по вулиці Грицька Запаренюка до зазначеного вище перехрестя наближався автомобіль марки Opel Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який мав намір на перехресті виконати маневр повороту ліворуч у напрямку міста Стрий. 
При наближенні до перехрестя, водій ОСОБА_1 , будучи завчасно поінформованим попереджувальним дорожнім знаком 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», не маючи переваги у русі, проігнорував вимоги встановленого дорожнього знаку та вимоги пункту 16.11 Правил дорожнього руху України, згідно якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, та пункту 10.1., який зобов`язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перед виїздом на перехрестя не дав дорогу автомобілю марки Peugeot 3008, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 , який мав перевагу в русі, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, виїхав на перехрестя, де допустив зіткнення із зазначеним вище автомобілем, який у той час рухався по автодорозі Н-10, яка являється головною на перехресті. 
У результаті зіткнення автомобіля марки Opel Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля марки Peugeot 3008, реєстраційний номер НОМЕР_2 , останній транспортний засіб утратив керованість, унаслідок чого у подальшому відбулося зіткнення вказаного автомобіля із автомобілем марки Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався автодорогою Н-10 у напрямку міста Стрий під керуванням водія ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
У результаті порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, трапилась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої водій автомобіля марки Peugeot 3008, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 згідно висновку експерта від 27.07.2013 отримав тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя та здоров`я, та перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті ОСОБА_4 , яка настала унаслідок гострої легенево-серцевої недостатності, що розвинулась в результаті тромбоемболії легеневої артерії, яка є ускладненням посттравматичного тромбофлебіту глибоких вен нижніх кінцівок, як наслідок отриманої політравми у вигляді багаточисельних зламів кісток скелету.
Вироком Снятинського районного суду від 13.06.2024р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного основного покарання з випробувальним терміном 2 роки, з покладенням певних обов`язків. Цивільні позова ОСОБА_5 до  ОСОБА_1 , ПРАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП залишено без розгляду.
ОСОБА_2 є матір`ю загиблого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_4 .

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції врахував, що  ОСОБА_2 була матір`ю загиблого ОСОБА_4 , заподіяна позивачці моральна шкода внаслідок загибелі її сина ОСОБА_7 підлягає відшкодуванню відповідачем, оскільки представник останнього у судовому засіданні не довів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, глибини фізичних та душевних страждань позивачки, обставин справи, суд вважав, що моральна шкода, заявлена позивачкою, підлягає зменшенню, стягнув моральну шкоду з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у сумі 150 000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.
Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див.: постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Аналогічний підхід до оцінки розміру відшкодування моральної шкоди висловлений і в постанові Верховного Суду від 12 листопада 20205 року у справі  № 285/3662/23 ( провадження № 61-15903св24).
Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Як визначено у частинах першій, другій статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Установивши, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, загинув син позивачки, внаслідок чого остання зазнала значної емоційної напруги та стресу, пов`язані із цим негативні зміни у житті позивача внаслідок смерті її сина, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про перенесення позивачами моральних страждань та існування правових підстав для відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначено судом з урахування засад розумності та справедливості. Доводи апеляційної скарги не приводять колегію суддів до іншого висновку, з урахуванням того, що суд задовольнив позовні вимоги частково, об`єктивно оцінивши обставини справи і надані докази. 

Суд відхиляє доводи апеляційної про те, що ОСОБА_1 добровільно передав ОСОБА_5 5000 доларів США та остання відмовилася від цивільного позову в межах кримінального провадження, оскільки розписка не свідчить про повне відшкодування заподіяної моральної шкоди та не позбавляє інших осіб, яким завдано моральної шкоди смертю потерпілого, права на її відшкодування. Зі змісту наведених обставин не вбачається, що зазначена сума була погоджена з позивачкою як повне та остаточне відшкодування моральної шкоди.
Посилання апелянта на те, що сума моральної шкоди не повинна бути засобом збагачення позивачки, є загальним припущенням і саме по собі не свідчить про завищення визначеного судом розміру компенсації. Відшкодування моральної шкоди за своєю природою не має на меті відновлення майнового становища потерпілої особи, а є способом компенсації негативних немайнових наслідків, яких вона зазнала внаслідок смерті близької людини. Не може бути підставою для скасування чи зменшення визначеного судом розміру моральної шкоди і посилання відповідача на власне тяжке матеріальне становище та інвалідність ІІ групи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскаржене рішення вимогам законності та обґрунтованості відповідає. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. 

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглянувши справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга представника ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати відносяться на рахунок апелянта.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лесюк Андрія Васильовича залишити без задоволення . 
Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст складений 18 серпня 2026 року.

Судді: Є.Є. Мальцева

В.А.Девляшевський

І.О.Максюта