Справа №443/1243/26
Провадження №2/443/1005/26

РІШЕННЯ
Іменем України

25 серпня 2026 року         місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі
головуючого судді Павліва А.І., 
секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.
ТОВ «ФК ««Солвентіс» (позивач) подало до суду позов до ОСОБА_1 (відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованості за договором позики № 121647 від 12.03.2025 в розмірі 12 141 грн, а також понесені судові витрати у розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.
В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що 12.03.2025 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики №121647. Відповідачу передані грошові кошти, шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, у розмірі 3 800 грн. Відповідачем не виконані належним чином взяті зобов`язання за договором позики. 23.07.2025 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Солвентіс» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір факторингу №23072025, згідно з яким 23.07.2025 відбулося відступлення права вимоги за договором позики № 121647 від 12.03.2025. Сума боргу перед Новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою, що становить 12 141 грн, із яких: сума заборгованості за основною сумою боргу становить 3 800 грн; сума заборгованості за відсотками становить 11,02 грн; сума заборгованості по комісії становить 729,98 грн; сума заборгованості по штрафним санкціям становить 7 600 грн. Судові витрати складаються з судового збору у сумі 2 662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6 000,00 грн.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак у поданій позовній заяві просить справу розглядати за його відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. 
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник відповідача подав до суду клопотання про часткове визнання вимог позовної заяви в частині стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики № 121647 від 12.03.2025 у розмірі 4 541,00 грн. Щодо стягнення з відповідачки 7 600,00 грн, що складає суму заборгованості за штрафними санкціями, зазначає, що протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойко (штрафу, пені) за прострочення виконання кредитних зобов`язань, тому у стягненні із відповідачки на користь позивача суми заборгованості за пенею, слід відмовити. Щодо вимоги про стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу у розмірі 6 000 грн, то з врахуванням критерію розумності розміру судових витрат щодо конкретних обставин справи та фінансового стану відповідачки, вважає що ця вимога підлягає частковому задоволенню у розмірі 2 000 грн. 

Заяви, клопотання, подані учасниками справи.
Представником відповідача подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.66), клопотання про часткове визнання позову (а.с.68-69).

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 17.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.11-12).
Зважаючи на вимоги статей 211, 223 та частини 2 статті 247 ЦПК України, судом 20.08.2026 проведено розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
З урахуванням ухвалення цього рішення за відсутності учасників справи, датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення.

Позиція суду.
Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Згідно з Договором позики №121647 (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) від 12.03.2025, укладених між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 , сторони узгодили такі умови:
позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату від суми позики (п.1 Договору);
сума позики – 3 800,00 грн, строк позики – 30 днів, процентна ставка 0,01% діє протягом строку договору. Комісія 19,21 % від суми позики, зазначеної в п.п.2.1 п.2 Договору, що складає 729.98 грн. Дата надання позики – 12.03.2025, дата повернення позики – 10.04.2025, процентна ставка за день 0,65%, проценти за понадстрокове користування позикою / залишком позики за день % - 5,00, пеня % день – 5,00, орієнтовна реальна річна процентна ставка 841,39%, орієнтовна загальна вартість позики 4 541,00 (пункти 2.1.-2.3 Договору);
проценти за цим Договором нараховуються щоденно, починаючи з наступного дня за датою надання позики , на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою до повного погашення заборгованості за договором, включаючи день такого погашення. Комісія нараховується в дату надання позики у визначеному п.п.2.4 п.2 Договору розмірі (п.4 Договору);
позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «Monto» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, йому зрозумілі.» (п.5.3 Договору);
у разі невиконання позичальником умов цього договору, у випадку, коли сума позики зазначена в п.2 Договору, не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, за користування коштами позики понад встановлений договором строк позикодавець має право нараховувати пеню в розмірі, визначеному п.2 Договору за кожен день такого понадстрокового користування, з урахуванням обмежень, встановлених ЗУ «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства (пункт 18 Договору) (а.с. 32-34).
Додатком №1 до цього Договору передбачено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.35).
Договір та Додаток №1 до договору містять реквізити сторін, зокрема дані позичальника, а саме: ПІБ позичальника – ОСОБА_2 , її реєстраційний номер облікової картки платника податків, дані паспорта, місце проживання, додаткові контактні дані (номер мобільного телефону, електронна адреса, реквізити належного Клієнту платіжного засобу, а також інформацію про його підписання ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора F5Q8fl (а.с.34, 35).
У паспорті споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма) наявна інформація та контактні дані кредитодавця – ТОВ «Сіроко Фінанс»; інформація та контактні дані кредитного посередника; основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; інформацію щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; порядок повернення кредиту; додаткову інформації щодо встановленої пені, штрафів, процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, інші платежі; інші важливі правові аспекти. У паспорті наявні підпис кредитодавця та підпис споживача ОСОБА_3 , вчинений за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора 851уІІ (а.с.51-52).
Відповідно до довідки ТОВ «Сіроко Фінанс» про укладення договору (ідентифікацію), ОСОБА_1 була ідентифікована в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Сіроко Фінанс», надано її ідентифікуючі дані та зазначено інформацію про кредит та одноразовий ідентифікатор (а.с.31).
З розрахунку заборгованості за Договором позики № 121647 від 12.03.2025 вбачається, що станом на 23.07.2025 заборгованість ОСОБА_1 становить 12 141,00 грн, з якої 3 800,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 11,02 грн – сума заборгованості за відсотками, 7 600,00 грн – пеня, 729,98 грн – комісія (а.с.29-30). 
Платіжна інструкція підтверджує ініціювання перед фінансовою установою перерахування ОСОБА_1 12.03.2025 на карту клієнта НОМЕР_1 -ХХХХ-3696 коштів у сумі 3 800,00 грн (а.с.46).
23.07.2025 між ТОВ «ФК «Солвентіс» (Фактор) та ТОВ «Сіроко Фінанс» (Клієнт) укладено договір факторингу №23072025 та Акт приймання-передачі реєстру прав вимог за договором факторингу №23072025 від 23.07.2025, за умовами яких Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права Вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити Клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим Договором (п.2.1 Договору).
Перехід Права вимоги: Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог у формі наведеної в Додатку № 1 до цього Договору, за умови виконання Фактором вимог перерахування сум грошових коштів фінансування передбачених Розділом 3 Договору (пункт 4.1. Договору);
Згідно з вимогами Договору факторингу № 23072025 від «23» липня 2025 року (надалі – Договір), Кредитор передав, а Фактор (новий кредитор) прийняв Реєстр прав вимог за Договором, складений за формою згідно із Додатком № 1 до даного Договору. Кількість боржників: 2842 (пункт 1 Акта) (а.с.36-41). 
Відповідно до витягу з Додатку до Договору факторингу № 23072025 від 23.07.2025 ТОВ «ФК ««Солвентіс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики № 121647 на загальну суму заборгованості 12 141,00 грн (а.с.27).

Зміст спірних правовідносин.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( ОСОБА_1 ) взятих на себе зобов`язань перед позикодавцем (ТОВ «Сіроко Фінанс», право вимоги від якого перейшло до Нового кредитора – ТОВ «ФК «Солвентіс») за договором позики, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Норми права, які застосував суд.
За змістом норми статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частини 1, 2 статті 639 ЦК України).
Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
За змістом вимог пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Закон України «Про електронну комерцію» (далі – Закон №675-VIII) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції
Відповідно до приписів частин 3-5 статті 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Згідно з вимогами частин 6-7 статті 11 Закону №675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина 12 статті 11 Закону №675-VIII).
Відповідно до приписів статті 12 Закону №675-VIII якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Закон України «Про споживче кредитування» (далі – Закон № 1734-VIII), який прийнятий 15.11.2016 та набрав чинності 10.06.2017, визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Так, загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (пункт 4 частини 1 статті 1 Закону № 1734-VIII).
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (абзац 2 частини 2 статті 8 Закону № 1734-VIII).
Також, судом враховано норми статей 11, 203, 205, 207, 598, 599, 611, 626, 1046-1049 ЦК України, які визначають підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, форм правочину та способи волевиявлення, вимоги до письмової форми правочину, підстави припинення зобов`язання та припинення зобов`язання виконанням, правові наслідки порушення зобов`язання, поняття та види договору, договір позики та його форму, проценти за договором позики та обов`язок позичальника повернути позику.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.
Надавши оцінку аргументам сторони позивача, суд зауважує, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Водночас, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Аналіз матеріалів справи, зокрема Договору позики № 121647 від 12.03.2025 (далі – Договір позики), дозволяє дійти висновку, що ОСОБА_1 , як позичальник за цим договором, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі Позикодавця ТОВ «Сіроко Фінанс», надавши йому персональні дані, а саме: її реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, місце проживання, номери моб. телефонів, номер банківської картки необхідні для формування одноразового ідентифікатора з метою підписання відповідного правочину.
Також, суд зауважує, що Договір позики включає всі істотні умови, які передбачені для цього виду договорів.
Суд зазначає, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету Договір позики не був би укладений.
Оскільки Договір позики підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора, який наданий їй позикодавцем саме з цією метою, що підтверджується матеріалами справи, тому суд доходить переконання, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину – Договору позики.
Факт одержання коштів ОСОБА_1 підтверджується платіжною інструкцією, яка засвідчує обставину здійснення успішного перерахування грошових коштів у сумі3 800,00 грн на номер картки НОМЕР_2 , яку вказала ОСОБА_1 саме з цією метою. 
Окрім цього, перерахування коштів узгоджується із встановленими обставинами справи, зокрема з тим, що воно здійснено у день укладення Договору позики, а його розмір відповідає сумі, визначеній у зазначеному правочині.
Таким чином, суд доходить обґрунтованого висновку, що між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 у передбаченому законом порядку був укладений Договір позики, а позичальник, після отримання кредитних коштів у обумовленому розмірі, зобов`язання, що виникли з цього правочину, належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем.
Підстав вважати, що сума заборгованості в частині тіла кредиту, процентів та комісії суперечить умовам Кредитного договору і розрахована неправильно, судом не встановлено. 
Встановлені судом обставини щодо укладення Договору позики, отримання відповідачем коштів та наявності заборгованості за тілом позики, процентами і комісією узгоджуються з позицією сторони відповідача, представник якої визнав позовні вимоги у цій частині в сумі 4 541,00 грн, що додатково підтверджує обґрунтованість наведених вище висновків суду.
Водночас, суд звертає увагу на те, що у загальну суму заборгованості включено суму заборгованості за штрафними санкціями у розмірі 7 600,00 грн.
З огляду на положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, суд зазначає, що ОСОБА_1 як позичальник звільнена від обов`язку сплати на користь позивача неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання за Договором позики, оскільки на час укладення та дії цього договору, а також на час розгляду справи судом і ухвалення рішення в Україні діяв і продовжує діяти воєнний стан. Зазначена норма є чинною та підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
За наведених обставин, вимоги позивача в частині стягнення штрафних санкцій у сумі 7 600,00 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 4 541,00 грн.

Розподіл між сторонами судових витрат.
Судовий збір.
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає покладенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 995,74 грн (4 541,00 х 100% : 181 062 = 37,40%; 2 662,40 : 100% х 37,40% =995,74).
Витрат на професійну правничу допомогу.
Витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн, які сторона позивача просить стягнути з відповідача, підтверджуються доданими до позовної заяви доказами, а саме: Договором № 43657029/01 про надання правової допомоги від 29.01.2026, у якому сторони обумовили його істотні умови, зокрема предмет договору та порядок здійснення розрахунків (а.с.42-44), додатковою угодою № 121647 до Договору про надання правової допомоги № 43657029/01 від 02.01.2026, якою сторони погодили змінити розділ «Предмет договору» та «Порядок здійснення розрахунків» (а.с.45), актом надання послуг № 121647 на підтвердження факту надання правової допомоги від 31.03.2026, у якому сторони погодили надання та прийняття правової допомоги – наданих послуг, часу та їх вартості, яка становить 6 000,00 грн (а.с.25), детальним описом робіт (наданих послуг), виконання адвокатським бюро «Сергія Пошелюзного», необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «ФК «Солвентіс» щодо стягнення кредитної заборгованості від 31.03.2026 (а.с.28).
Сторона відповідача вважає, що з врахуванням критерію розумності розміру судових витрат щодо конкретних обставин справи та фінансового стану відповідачки вимогам про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у розмірі 2 000 грн.
При вирішенні питання розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу судом взято до уваги норми статей 133, 137, 141 ЦПК України, якими передбачено види судових витрат, витрати на професійну правничу допомогу та розподіл судових витрат між сторонами.
Окрім цього, суд враховує правові висновки, зроблені Верховним Судом з цього питання. Зокрема:
у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.
У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 18 лютого 2022 року у справі №925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Також, суд зважає на положення пункту пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України, згідно з якими загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Оцінивши аргументи сторін, суд зазначає, що сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн, з огляду на: зміст та обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), не складність справи, усталеність судової практики при розгляді справ цієї категорії, ціну позову, – не відповідає критеріям розумності та співмірності і є надмірною. 
Так, суд враховує, що ця справа не є складною за характером спірних правовідносин, стосується стягнення заборгованості за договором позики, не потребувала дослідження значного обсягу нормативно-правових актів чи вирішення складних або нестандартних правових питань, а судова практика у спорах цієї категорії є усталеною.
З наданого позивачем детального опису робіт вбачається, що до складу витрат на професійну правничу допомогу включено усну та письмову консультації, правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій, складання позовної заяви, а також формування додатків до неї.
Водночас надання консультацій, правовий аналіз обставин справи та формування правової позиції за своїм змістом є взаємопов`язаними діями, які передують та безпосередньо пов`язані зі складанням позовної заяви, а тому їх окреме врахування при визначенні розміру витрат, що підлягають відшкодуванню іншою стороною, призводить до необґрунтованого збільшення таких витрат.
Суд також враховує, що формування додатків до позовної заяви не потребувало значного обсягу самостійної правничої роботи, а заявлені позовні вимоги ґрунтувалися на одному договорі позики та розрахунку заборгованості.
Крім цього, суд бере до уваги результати розгляду справи, зокрема те, що позовні вимоги задоволено лише частково, а вимоги про стягнення штрафних санкцій у сумі 7 600,00 грн, які становлять значну частину ціни позову, визнані судом необґрунтованими.
За таких обставин, з урахуванням складності справи, характеру спірних правовідносин, змісту та обсягу фактично виконаних адвокатом робіт, їх взаємопов`язаності, ціни позову та результатів розгляду справи, суд вважає 3 000,00 грн розумним та співмірним розміром витрат позивача на професійну правничу допомогу.
З урахуванням наведеного та вимог статті 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають покладенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 122,00 грн (3 000,00 : 100% х 37,40% = 1 122,00).
На підставі статей 11, 526, 598, 599, 610, 611, 626, 628, 638, 639, 1046-1049, пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (місцезнаходження: Київська область, Броварський район, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, ідентифікаційний код юридичної особи 43657029) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» заборгованість за Договором позики №121647 від 12.03.2025 в сумі 4 541 (чотири тисячі п`ятсот сорок одна) грн, з якої: 3 800,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 11,02 грн – сума заборгованості за відсотками, 729,98 грн – заборгованість за комісією.
У решті позовних вимог відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» судовий збір у сумі 995,74 грн, витрати витратами на професійну правничу допомогу в розмірі 1 122,00 грн, а всього 2 117 (дві тисячі сто сімнадцять) грн 74 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата складення повного судового рішення – 25 серпня 2026 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів