ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 685/598/26
Провадження № 33/820/645/26

Суддя Хмельницького апеляційного суду Вітюк І.В., за участю секретаря Цугеля А.В., прокурора Загродської Л.І., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 , її захисника – адвоката Семченко Г.С. розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника на постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2026 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2026 року 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянку України, українку, 
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. 

За постановою суду,  ОСОБА_1 , будучи звільненою з посади державного виконавця Теофіпольського відділу державної виконавчої служби у Теофіпольському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), являючись відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону, всупереч вимогам ч.1, абз.2 ч.2 ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин подала 13.08.2025 року декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Семченко Г.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову змінити, виключивши з неї висновок про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.
В обґрунтування апеляційної скарги наводить доводи, зміст яких зводиться до твердження, що постанова винесена з істотним порушенням вимог процесуального права, яке, на думку апелянта, полягає в тому, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст.38, п.7 ч.1 ст.247 КУпАП та, закриваючи провадження у справі з вказаної підстави, визнав ОСОБА_1 винуватою. Вважає, що при закритті провадження у справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення вина особи у вчиненні правопорушення не встановлюється.
Звертає увагу, що оскаржує лише встановлення вини ОСОБА_1 . Сторона захисту не заперечує проти закриття провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. 
Зазначає, що суд не мав права встановлювати вину після спливу строків. Відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП закінчення строків, передбачених ст.38 КУпАП, є самостійною підставою для закриття провадження. Після встановлення цього факту суд не повинен вирішувати питання про наявність правопорушення та винуватість особи.
Вказує, що визнання вини та закриття справи є взаємовиключними рішеннями. Відповідно до ст.284 КУпАП встановлення вини пов`язане із рішенням про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу. Натомість при закритті провадження через сплив строків питання про вину не підлягає вирішенню. 20.07.2026 року захист подав клопотання про закриття провадження у зв`язку із закінченням строків та заперечував проти встановлення вини. 

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги,  ОСОБА_1 та її захисника на підтримку доводів апеляційної скарги з підстав наведених у ній, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Вимогами ст.252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст.283 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити, зокрема, опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, прийняте по справі рішення.
Вказані вимоги закону при розгляді даної справи судом першої інстанції виконані в повній мірі.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до тверджень про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального закону під час вирішення питання про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП.
Зазначена позиція апелянта ґрунтується на тому, що закриття провадження у справі з вище наведених підстав, унеможливлює встановлення вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вважає наведене тлумачення норм процесуального закону помилковим, а вимоги – безпідставними, з наступних підстав.
Законодавче регулювання питання закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення ґрунтується на положеннях ст.38 та п.7 ч 1 ст.247 КУпАП.
Так, відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні – не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.
Тобто, для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є встановлення саме факту вчинення адміністративного правопорушення – протиправної, винної дії чи бездіяльності.
Отже, зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження на підставі ч.2 ст.38, п.7 ч.1 ст.247 КУпАП можливе за одночасної наявності таких умов: 
1) вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; 
2) сплив встановленого законом строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення адміністративного правопорушення (при триваючому правопорушенні – з дня його виявлення).
Водночас, наявність можливого адміністративного правопорушення, не доведеного та не підтвердженого належними та допустимими доказами, не може бути достатньою підставою для закриття провадження у справі відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, адже є самостійною підставою для такого закриття за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП). 
Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Тобто закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливе лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

Даних про те, що в справі неправильно застосовано норми матеріального права чи допущено порушення норм процесуального права при дослідженні місцевим судом доказів, перевіркою матеріалів справи не встановлено.
Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.
Таким чином, при апеляційному розгляді справи істотних порушень норм процесуального права не виявлено, підстав для скасування чи зміни постанови місцевого суду не встановлено. 
З огляду на викладене, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2026 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Хмельницького
апеляційного суду І.В. Вітюк