КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2026 року м. Київ №320/50888/24
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Міністерства юстиції України, у якому просить суд:
- визнати незаконною бездіяльність Міністерства юстиції України, щодо не розгляду та не передання скарги від 02.04.2024, в інтересах ОСОБА_1 , щодо діяльності приватного виконавця Селезньова М.О. до дисциплінарної комісії приватних виконавців, яка утворена при Міністерстві юстиції України для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків, що підтверджується листом за № 82117/66415-32-24/20.4.1 від 03.06.2024; 
- зобов`язати Міністерство юстиції України передати скаргу від 02.04.2024р., в інтересах ОСОБА_1 , щодо діяльності приватного виконавця Селезньова М.О. до дисциплінарної комісії приватних виконавців, яка утворена при Міністерстві юстиції України для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків;
- припинити право на здійснення діяльності приватного виконавця ОСОБА_2 ;
- стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 завдану моральну (немайнову) шкоду, в розмірі 500 000 грн.
В обґрунтування позову позивачка зазначає про те, що Міністерство юстиції України не виконало покладені на нього законом контрольні повноваження щодо діяльності приватного виконавця Селезньова М.О. На думку позивача, подана 02.04.2024 року скарга містила відомості про істотні порушення приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», які вже були встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, однак Міністерство не забезпечило належного розгляду цієї скарги та не передало матеріали до Дисциплінарної комісії приватних виконавців. Позивач вважає, що лист Міністерства юстиції від 03.06.2024 №82117/66415-32-24/20.4.1 свідчить про фактичне ухилення відповідача від здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця. Позивач також зазначає, що бездіяльність Міністерства порушила її права, спричинила моральні страждання та стала підставою для заявлення вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 500000 грн.
Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
Відповідач у відзиві на позов зазначає про те, що він діяв виключно в межах повноважень, визначених законом. Відповідач зазначає, що чинним законодавством не передбачено направлення скарги фізичної особи безпосередньо до Дисциплінарної комісії приватних виконавців. Подання до Комісії може бути внесене лише Міністерством за результатами проведеної перевірки та встановлення ознак дисциплінарного проступку. Відповідач вказує, що позивач не є стороною виконавчого провадження №60159480, а тому її звернення саме по собі не є підставою для проведення позапланової перевірки діяльності приватного виконавця. Міністерство зазначає, що у період дії воєнного стану позапланові перевірки приватних виконавців проводяться лише у випадках, прямо визначених законом, а за зверненням позивача було здійснено перевірку відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження, витребувано пояснення приватного виконавця та надано мотивовану відповідь листом від 03.06.2024. Відповідач наголошує, що за результатами перевірки не встановлено ознак грубого порушення законодавства, які б давали підстави для внесення подання до Дисциплінарної комісії або зупинення діяльності приватного виконавця. Міністерство також зазначає, що вирішення питання щодо направлення подання до Дисциплінарної комісії належить до його дискреційних повноважень, у які суд не вправі втручатися. Крім того, відповідач вважає, що позивач не довела порушення саме своїх прав, а також не підтвердила належними доказами заподіяння моральної шкоди та причинного зв`язку між діями Міністерства і заявленими моральними стражданнями. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.
За життя ОСОБА_3 постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. від 23.09.2021 було відкрито виконавче провадження № 66927391 щодо примусового виконання виконавчого листа про стягнення на користь Дніпровської міської ради судового збору у сумі 150 000 грн. У межах цього виконавчого провадження на майно боржника було накладено арешт та оголошено розшук транспортного засобу Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1 . 
Позивач зазначає, що є співвласником автомобіля HONDA CR-V, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , 2008 року випуску. Автомобіль був придбаний під час шлюбу, однак зареєстрований на чоловіка позивача — ОСОБА_3 . Право власності на транспортний засіб підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 . 
Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі 22.07.2022 складено актовий запис №2050. 
Після смерті чоловіка автомобіль залишився у користуванні сім`ї. 
Позивач передала його для постійного користування ОСОБА_4 . 
09 грудня 2022 року ОСОБА_4 , керуючи зазначеним автомобілем у місті Дніпрі, був зупинений працівниками Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області. Капралом поліції Рожук Тетяною Василівною було складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, відповідно до якого автомобіль було затримано та доставлено на спеціальний майданчик. Підставою затримання зазначено перебування транспортного засобу в інформаційній підсистемі «Гарпун» у розшуку за постановою приватного виконавця у виконавчому провадженні №66927391. 
09.12.2022 працівниками патрульної поліції транспортний засіб Honda CR-V був виявлений, тимчасово затриманий та доставлений на спеціальний майданчик, про що складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.
Після смерті боржника позивачка через представника звернулася до приватного виконавця із заявою про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна. Листом від 31.01.2023 приватний виконавець повідомив про відмову у закінченні виконавчого провадження, зазначивши, що ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження, а виконавцем вживаються заходи щодо встановлення спадкоємців померлого боржника. Ці обставини були предметом судового розгляду у справі №160/2679/23, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено, а рішення залишено без змін апеляційним судом. 
У зв`язку із незняттям арешту з транспортного засобу та необхідністю його повернення позивачка 22.03.2023 сплатила заборгованість за виконавчим провадженням у загальній сумі 140 790 грн., після чого 23.03.2023 приватний виконавець закінчив виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення. 
У подальшому ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення з приватного виконавця безпідставно набутих коштів. Рішенням суду від 01.12.2023, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.03.2024, позов було частково задоволено та стягнуто з приватного виконавця 15 000 грн основної винагороди як безпідставно отримані кошти. В іншій частині позову відмовлено. 
02.04.2024 представник позивачки звернувся до Міністерства юстиції України зі скаргою на дії приватного виконавця Селезньова М.О., в якій просив провести перевірку його діяльності та вжити заходів дисциплінарного реагування.
Листом Міністерства юстиції України від 03.06.2024 №82117/66415-32-24/20.4.1 позивачці повідомлено, що Міністерство не має повноважень втручатися у виконавчі дії у конкретному виконавчому провадженні, а також зазначено, що ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження, у зв`язку з чим підстав для вчинення запитуваних дій не встановлено.
Не погодившись із такою відповіддю, позивачка звернулася до адміністративного суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
правові та організаційні засади примусового виконання судових рішень і рішень інших органів, а також правовий статус приватних виконавців визначені Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до статті 5 зазначеного Закону приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежним, керується принципом верховенства права та діє виключно відповідно до закону. Втручання державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та інших осіб у діяльність приватного виконавця з примусового виконання рішень не допускається, крім випадків, прямо передбачених законом.
Контроль за діяльністю приватних виконавців здійснюється Міністерством юстиції України у порядку, визначеному статтею 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», шляхом проведення планових та позапланових перевірок. За результатами такої перевірки, у разі виявлення ознак дисциплінарного проступку, Міністерство юстиції України вносить до Дисциплінарної комісії приватних виконавців мотивоване подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.
Разом із тим, системний аналіз положень статті 34 зазначеного Закону свідчить, що підставою для проведення позапланової перевірки та подальшого вирішення питання про внесення відповідного подання є, зокрема, звернення учасника виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.
Водночас відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивачка не була ані стягувачем, ані боржником у виконавчому провадженні № 66927391, а тому не мала статусу сторони виконавчого провадження.
Крім того, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 у справі №160/2679/23, залишеним без змін у відповідній частині постановою Третього апеляційного адміністративного суду, вже було встановлено, що позивачка не є стороною виконавчого провадження, а приватний виконавець правомірно повідомив її про відсутність у неї відповідного процесуального статусу. Такі обставини були враховані Міністерством юстиції України під час розгляду звернення позивачки.
Суд зазначає, що положення Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» не передбачають можливості безпосереднього направлення Міністерством юстиції України скарги фізичної чи юридичної особи на розгляд Дисциплінарної комісії приватних виконавців. До компетенції Міністерства належить внесення до Дисциплінарної комісії виключно мотивованого подання, яке може бути підготовлене лише за результатами проведеної перевірки діяльності приватного виконавця у випадках та порядку, визначених законом.
Водночас підставою для проведення позапланової перевірки діяльності приватного виконавця є, зокрема, звернення учасника (сторони) виконавчого провадження щодо рішень, дій чи бездіяльності приватного виконавця. При цьому відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач та боржник.
Як встановлено судом, позивачка не є стороною відповідного виконавчого провадження, а тому її звернення не породжувало для Міністерства юстиції України обов`язку проводити позапланову перевірку діяльності приватного виконавця чи вносити подання до Дисциплінарної комісії приватних виконавців. За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач діяв у межах наданих йому законом повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, а доводи позивача про протиправність його дій є безпідставними.
Суд також звертає увагу на те, що на момент звернення позивачки до Міністерства юстиції України діяв правовий режим воєнного стану. Відповідно до підпункту 3 пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» у період дії воєнного стану планові та позапланові перевірки діяльності приватних виконавців не проводяться, за винятком випадків, прямо визначених законом.
При цьому законодавцем встановлено, що позапланова перевірка, не проведена у зв`язку із запровадженням воєнного стану, здійснюється після його припинення або скасування за письмовим зверненням учасника виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.
Крім того, відповідно до підпункту 4 пункту 6-1 розділу IV зазначеного Закону у період дії воєнного стану допускається зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць лише за наявності ознак грубого порушення ним вимог законодавства щодо примусового виконання рішень. Таке рішення приймається Міністерством юстиції України на підставі подання керівника відповідного структурного підрозділу, погодженого не менше ніж п`ятьма членами Дисциплінарної комісії приватних виконавців, із наведенням мотивованого обґрунтування грубості допущених порушень.
Таким чином, законодавством установлено спеціальний порядок здійснення контролю за діяльністю приватних виконавців у період дії воєнного стану, який істотно обмежує можливість проведення позапланових перевірок та застосування заходів дисциплінарного реагування. За таких обставин сам по собі факт надходження звернення позивачки не покладав на Міністерство юстиції України безумовного обов`язку провести позапланову перевірку діяльності приватного виконавця або ініціювати питання про його дисциплінарну відповідальність. Вирішення зазначених питань можливе лише за наявності передбачених законом підстав та з дотриманням спеціальної процедури, визначеної Законом.
Судом встановлено, що на момент звернення позивача до Міністерства юстиції України діяв правовий режим воєнного стану, у зв`язку з чим особливості здійснення контролю за діяльністю приватних виконавців визначалися не лише Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а й Порядком проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2018 № 3284/5.
Відповідно до пункту 1 розділу V зазначеного Порядку у період дії воєнного стану Міністерство юстиції України здійснює перевірку дотримання приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень на підставі відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження.
Як убачається з матеріалів справи, звернення адвоката Коржилова І.О., подане в інтересах ОСОБА_1 02.04.2024, не було залишене Міністерством юстиції України без розгляду. На виконання вимог зазначеного Порядку Департаментом державної виконавчої служби було проведено перевірку дотримання приватним виконавцем Селезньовим М.О. вимог законодавства під час здійснення виконавчого провадження № 66927391.
Під час проведення перевірки Міністерством юстиції України було витребувано пояснення приватного виконавця, які останнім надано, перевірено відомості Автоматизованої системи виконавчого провадження, а також досліджено інформацію, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень щодо судових спорів, пов`язаних із діяльністю приватного виконавця.
Зокрема, Міністерством було враховано, що ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2022 у справі № 200/18631/17, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 31.05.2024, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця відмовлено.
Також враховано, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 у справі № 160/2679/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.05.2023, у задоволенні позову про визнання дій приватного виконавця протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.
Разом із тим Міністерством було встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпра від 01.12.2023 у справі № 201/9687/23, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.03.2024, з приватного виконавця Селезньова М.О. на користь ОСОБА_1 стягнуто 15 000 грн безпідставно отриманих коштів та 1 073,60 грн судового збору.
При цьому з відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що відповідні виконавчі провадження щодо виконання зазначеного судового рішення були закінчені 12.01.2024 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі.
За результатами проведеної перевірки Міністерство юстиції України дійшло висновку про відсутність передбачених підпунктом 4 пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» підстав для прийняття наказу про зупинення діяльності приватного виконавця.
Крім того, під час перевірки встановлено, що ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження № 66927391, а тому її звернення не є підставою для проведення позапланової перевірки діяльності приватного виконавця після припинення або скасування воєнного стану відповідно до підпункту 3 пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону.
За результатами розгляду звернення Міністерство юстиції України листом від 03.06.2024 № 82117/66415-32-24/20.4.1 повідомило позивача про результати проведеної перевірки, роз`яснило порядок здійснення контролю за діяльністю приватних виконавців та підстави, з яких відсутні правові підстави для застосування заходів дисциплінарного впливу.
Зміст зазначеного листа свідчить, що відповідачем не було залишено звернення позивача без розгляду чи відмовлено у його розгляді з формальних підстав. Навпаки, Міністерством юстиції України здійснено перевірку викладених у скарзі обставин у межах наданих законом повноважень, витребувано пояснення приватного виконавця, перевірено відомості автоматизованої системи виконавчого провадження, а також враховано відомості Єдиного державного реєстру судових рішень щодо судових спорів, пов`язаних із діяльністю приватного виконавця.
За результатами проведеної перевірки відповідач дійшов висновку про відсутність передбачених законодавством підстав для застосування заходів реагування, про що повідомив заявника у зазначеному листі.
Крім того, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є виключно стягувач та боржник.
При цьому з відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження № 60159480, що перебувало на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О.
Суд також бере до уваги, що підпунктом 3 пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що після припинення або скасування воєнного стану позапланова перевірка діяльності приватного виконавця проводиться за письмовим зверненням учасника виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.
Таким чином, законодавець пов`язує можливість проведення відповідної позапланової перевірки саме зі зверненням учасника виконавчого провадження. Оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження, Міністерство юстиції України обґрунтовано зазначило про відсутність передбачених законом підстав для проведення такої перевірки за її зверненням після припинення чи скасування воєнного стану.
Разом з тим суд звертає увагу, що в умовах дії воєнного стану перевірка дотримання приватним виконавцем вимог законодавства здійснюється відповідно до розділу V Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2018 № 3284/5, шляхом аналізу відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження. Як убачається з матеріалів справи, саме така перевірка відповідачем і була проведена, у ході якої були витребувані пояснення приватного виконавця, перевірені відомості автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного державного реєстру судових рішень, а також надано оцінку встановленим обставинам.
При цьому за результатами проведеної перевірки відповідачем не встановлено наявності передбачених підпунктом 4 пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону ознак грубого порушення приватним виконавцем вимог законодавства, що могли б бути підставою для прийняття наказу про зупинення його діяльності.
Суд зазначає, що оцінка наявності чи відсутності ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця та вирішення питання щодо застосування передбачених законом заходів реагування належить до дискреційних повноважень Міністерства юстиції України.
Незгода позивача із висновками, викладеними у листі Міністерства юстиції України, не свідчить про протиправність дій відповідача та не є достатньою підставою для висновку про порушення ним вимог законодавства.
За таких обставин суд доходить висновку, що відповідач діяв у межах наданих йому законом повноважень, на підставі та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, а тому підстав для визнання протиправними його дій чи зобов`язання вчинити дії, про які просить позивач, суд не вбачає.
Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення основної позовної вимоги, заявлені позивачем похідні позовні вимоги, які є залежними від вирішення основної вимоги, також задоволенню не підлягають, оскільки не можуть існувати самостійно за відсутності встановленого судом порушення прав позивача з боку відповідача.
З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на те, що суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, то питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.