КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2026 року справа №320/27749/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОБЕРЕГ» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулось ТОВ «АВТОБЕРЕГ» з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23 травня 2025 року № 00478480702, № 00478510702, № 00478520702.
Позиції сторін
В обґрунтування вимог позивач вказує, що під час перевірки податковому органу надавалися первинні документи, які свідчать про реальність господарських операцій із ТОВ «ДАР-АВТО», ТОВ «АВТОРІВЕР» та ТОВ «Автомобільний дім – Сервіс».
Зазначає, що підтвердженням того, що повірені повідомляли довірителя про хід виконання доручення є звіти повірених і складені ними акти наданих послуг, які надавались повіреними довірителю в терміни узгоджені сторонами у договорах.
Вказує, що підтвердженням того, що договори купівлі-продажу (поставки) між ТОВ «АВТОБЕРЕГ» і кінцевими покупцями укладалися за сприяння і участі повірених є те, що у звітах повіреного самими ж повіреними вказується який договір укладено, хто є покупцем, які автомобілі поставляються в якій кількості і по якій ціні та інше.
Посилається, що за сприяння контрагентів позивачем реалізовувався товар особливого роду – автомобілі, особливість якого полягає в тому, що відповідно до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 р. № 1388, що такий товар підлягає державній реєстрації. Вказує, що у своїх звітах повірені (контрагенти позивача) зазначали: марку, модель автомобілів що були реалізовані за їх сприяння, рік випуску авто, номер кузова автомобіля та інші характеристики, за якими і здійснюється державна реєстрація авто.
Зазначає, що господарські операції між позивачем та ТОВ «ДАР-АВТО», ТОВ «АВТОРІВЕР» та ТОВ «Автомобільний дім – Сервіс» здійснювалися в межах господарської діяльності ТОВ «АВТОБЕРЕГ», є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджується необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.
Вказує, що суми коштів, отриманих ТОВ «ДАР-АВТО», ТОВ «АВТОРІВЕР» по господарським операціям з позивачем, були включені цими суб`єктами господарювання до суми доходів звітного періоду та оподатковані як податком на прибуток так і з цих сум сплачено зобов`язання з податку на додану вартість, а ТОВ «Автомобільний дім – Сервіс» сплатив єдиний податок, що могло бути перевірено відповідачем.
Посилається, що відповідачем порушено пункт 86.3 статті 86 Податкового кодексу України, а саме, не вручено у встановлений строк акт перевірки.
Також, зазначає про невірні обрахунки податкових зобов`язань та штрафних санкцій та про технічні помилки в акті перевірки.
Крім того, вказує про допущення Державною податковою службою України порушень законодавства при розгляді скарги на податкові-повідомлення рішення.
На підставі вказаного просить задовольнити позовні вимоги.
Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що відповідно вказаних договорів ТОВ «ДАР-АВТО» (код ЄДРПОУ 41540007), ТОВ «АВТОРІВЕР» (код ЄДРПОУ 43030630), ТОВ «Автомобільний дім - Сервіс» (код 37394093) встановлено обов`язок повідомляти про хід виконання доручення та щомісячно, в термін до 5-го числа місяця наступного за звітним, або в інші терміни за узгодження сторін, надавати звіт про виконання доручення.
Водночас, вказує, що до перевірки не надано жодного документа, що підтверджує виконання вказаних пунктів та зазначає, що договори на реалізацію складені без участі ТОВ «ДАР-АВТО» (код ЄДРПОУ 41540007), ТОВ «АВТОРІВЕР» (код ЄДРПОУ 43030630), ТОВ «Автомобільний дім - Сервіс» (код 37394093).
Посилається, що у звітах ТОВ «АВТОРІВЕР» (код ЄДРПОУ 43030630) не вказано покупця автомобілів, а звіт від ТОВ «Автомобільний дім - Сервіс» (код 37394093) відсутній.
Крім того, зазначає, що покупцями автомобілів, зазначених в звітах, були товариство Червоного хреста України, ННЦ «Харківський фізико-технічний інститут», фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Офіс Генерального прокурора, Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві, які здійснюють придбання автомобілів через обов`язкову процедуру для державних органів і підприємств України, яка призначена для проведення публічних закупівель (тендер). В тендері на реалізацію зазначених автомобілів приймало участь ТОВ «АВТОБЕРЕГ», тому встановлено відсутність факту реального здійснення оформлених ТОВ «ДАР-АВТО» (код ЄДРПОУ 41540007), ТОВ «АВТОРІВЕР» (код ЄДРПОУ 43030630), ТОВ «Автомобільний дім - Сервіс» (код 37394093) операцій по агентським послугам.
У зв`язку із зазначеним, вказує, що перевіркою встановлено безпідставне формування показників податкової звітності по отриманих та зареєстрованих ТОВ «ДАР-АВТО» (код ЄДРПОУ 41540007), ТОВ «АВТОРІВЕР» (код ЄДРПОУ 43030630), ТОВ «Автомобільний дім - Сервіс» (код 37394093) податкових накладних, які не можуть розглядатись в якості належного підтвердження податкового кредиту і податкових зобов`язань, оскільки не опосередковуються реальним виконанням операцій і не мають статусу юридично значимих.
Таким чином, вказує, що доводи ТОВ «АВТОБЕРЕГ» є безпідставними, у зв`язку із чим в задоволенні позову просить суд відмовити.
Позивачем також подано відповідь на відзив в якому акцентується увага на протиправності спірних податкових повідомлень-рішень.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 позовну заяву залишено без руху з підстав несплати судового збору у встановленому законом розмірі.
04.07.2025 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, з якою надано копію платіжної інструкції для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати таку за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 06 листопада 2025 року об 11:00 год.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 повернуто без розгляду заявнику заяву про забезпечення позову.
06.11.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками та від позивача надійшла відповідь на відзив з додатками.
06.11.2025 судове засідання знято з розгляду у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Києві.
Наступне судове засідання призначено на 03 грудня 2025 року об 10:30 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.
03.12.2025 до суду прибули представники сторін та подали заяви з проханням закрити підготовче провадження в порядку письмового провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.12.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 19 січня 2026 року о 12:30 год.
19.01.2026, в судовому засіданні, за участі представника позивача Пономаренка М.О., представника позивача Кондрачука О.О., задоволено клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання та відкладено розгляд справи на інші дату та час.
Наступне судове засідання призначено на 23 лютого 2026 року об 09:30 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.
23.02.2026, в судовому засіданні, за участі представника позивача Пономаренка М.О., представника позивача Кондрачука О.О., представника відповідача Лущий В.С., заслухавши пояснення сторін, за відсутності заперечень, судом на місці ухвалено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.
Встановлені обставини судом
Головним управлінням ДПС у м. Києві відповідно до ст.ст. 20, 77, 82 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2024 рік, на підставі наказу від 09.12.2024 № 8265-п, проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «АВТОБЕРЕГ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2019 по 30.09.2024, валютного за період з 01.10.2019 по 30.09.2024, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2019 по 30.09.2024 та іншого законодавства за відповідний період.
24.01.2025 посадовими особами відповідача складено акт про результати документальної планової виїзної перевірки № 4165/Ж5/26-15-07-02-03-01/37311783.
За результатами перевірки, посадовими особами відповідача встановлено наступні порушення:
- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 140.5.4 п. 140.5 ст.140 Податкового кодексу України у результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 003 403 грн в т.ч. за 2019 рік у сумі 20 639 грн, за 2020 у сумі 15 993 грн, за 2021 рік у сумі 50 069 грн, за 2022 рік у сумі 757 290 грн, за 2023 рік 159 411 грн та зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування по податку на прибуток на суму 579 316 грн, в т.ч. за 9 міс. 2024 - 579 316 гривень;
- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України у результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 798 278 грн, в т.ч. за грудень 2019 року на суму 22 932 грн, за грудень 2023 року на суму 97 158 грн, за червень 2022 року на суму 145 063 грн, за липень 2022 року на суму 57 642 грн, за вересень 2022 року на суму 72 468 грн, за листопад 2022 року на суму 31 222 грн, за грудень 2022 року на суму 168 796 грн, за березень 2023 року на суму 37 822 грн, за грудень 2023 року на суму 165 175 грн та завищено суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, які зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за вересень 2024 року на суму 33 927 гривень;
- п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в частині відсутності реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму обсягу постачання 2 841 952 гривень, в т.ч. за грудень 2019 року - 114 662 грн, за грудень 2020 року - 485 789 грн, за грудень 2021 року - 558 125 грн, за грудень 2022 - 687 868 грн, за грудень 2023 року - 825 874 грн, за вересень 2024 року - 169 634 гривень;
- пункту п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України, а саме порушення термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме підприємством не своєчасно зареєстровані податкові накладні;
- п. 51.1 ст. 51, п. 70.16 ст. 70, пп. 176.2 «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України та розділ 3 «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» затверджений наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4, щодо подання з помилками податкових розрахунків за ІІІ квартал 2020 року, IV квартал 2021 року - I квартал 2022 року та несвоєчасне подання податкового розрахунку за І квартал 2022 року.
Не погоджуючись із встановленими порушеннями, ТОВ «АВТОБЕРЕГ» подало заперечення на акт перевірки від 24.01.2025 № 4165/Ж5/26-15-07-02-03-01/37311783.
ГУ ДПС у м. Києві частково задовольнила заперечення та висновки акта перевірки викладено в наступній редакції:
- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44; пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 959 753 грн;
- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 965 022 грн та завищено суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, які зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за вересень 2024 року на суму 33 927 грн;
- п. 201.4, п. 201.10 ст. 201, п. 89 підрозд. 2 розд. ХХ ПК України в частині відсутності реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму обсягу постачання 2 841 952 гривні.
За результатом виявлених порушень, відповідачем складено наступні податкові повідомлення-рішення:
- від 11.03.2025 № 00212690702, яким збільшено податкові зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 959 753,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 34 101,00 грн;
- від 11.03.2025 № 00212710702, яким збільшено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 964 932,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 241 234,00 грн;
- від 11.03.2025 № 00212720702, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 33 927,00 грн;
- від 11.03.2025 № 00212730702, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на прибуток на загальну суму 579 316,00 грн;
- від 11.03.2025 № 00212750702, яким застосовано штраф у розмірі 20 403,00 грн.
ТОВ «АВТОБЕРЕГ» в порядку адміністративного оскарження подало скаргу до Державної податкової служби України на податкові повідомлення-рішення від 11.03.2025 № 00212690702, від 11.03.2025 № 00212710702, від 11.03.2025 № 00212720702, від 11.03.2025 № 00212730702 та від 11.03.2025 № 00212750702.
Рішенням Державної податкової служби України від 21.05.2025 № 14540/6/99-00-06-01-01-06 скаргу задоволено частково, скасовано податкові повідомлення-рішення від 11.03.2025 № 00212690702, від 11.03.2025 № 00212710702, від 11.03.2025 № 00212720702, від 11.03.2025 № 00212730702 та від 11.03.2025 № 00212750702 в частині заниження доходів та податкових зобов`язань з податку на додану вартість, які виникли на підставі договорів відповідального зберігання майна та у відповідній частині штрафні санкції, в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін.
У зв`язку із частковим задоволенням скарги позивача, ГУ ДПС у м. Києві прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:
- від 23.05.2025 № 00478510702, яким збільшено податкові зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 511 631,00 грн;
- від 23.05.2025 № 00478520702, яким збільшено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 424 748,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 106 187,00 грн;
- від 23.05.2025 № 00478480702, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на прибуток на загальну суму 226 929,00 грн.
Не погоджуючись з обґрунтованістю вищезазначених доводів контролюючого органу та, як наслідок, правомірністю спірних податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Застосовані судом норми права та висновки суду
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зокрема, в силу ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
За ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 826/15741/18, з метою безумовного дотримання конституційного принципу, визначеного у статті 129 Конституції України, в частині третій статті 2 та статті 9 КАС України закріплено, що до основних засад (принципів) адміністративного судочинства належить, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.
Принцип змагальності судового провадження охоплює собою право особи, крім можливості подавати власні докази, знати про існування всіх представлених доказів та пояснень іншими учасниками справи, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду, мати можливість знайомитись з матеріалами справи та робити з них копії, а також володіти відповідними знаннями (залучати професійного представника) та змогу коментувати представлені докази та пояснення у належній формі та у встановлений час.
Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття "право на справедливий суд", що гарантоване Конвенцією.
Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС України).
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вказана норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Вирішуючи цей спір суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (в редакції, чинній на час виникнення між сторонами спірних відносин) (далі – ПК України).
Стосовно доводів ТОВ «АВТОБЕРЕГ» щодо порушення порядку належного оформлення результатів перевірки суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.
Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.
Згідно із п. 86.3 ст. 86 ПК України, акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).
У разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки) посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати виїзної планової чи позапланової документальної перевірки у день його підписання або відмови від підписання вручається або надсилається платнику податків чи його законному представнику у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Відмова платника податків або його законних представників від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання.
У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта або довідки про результати перевірки або неможливості його вручення та підписання у зв`язку з відсутністю платника податків або його законних представників за місцезнаходженням такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У зазначених у цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт.
Як слідує з матеріалів справи, відповідач проводив перевірку з 30.12.2024 по 17.01.2025.
Водночас, як зазначає позивач, копія акта перевірки була вручена йому лише 14 лютого 2025 року, тобто, в порушення встановленого пунктом 86.3 статті 86 ПК України строку.
Разом з тим, судом встановлено, що ТОВ «АВТОБЕРЕГ» 18.02.2025 подано заперечення на акт перевірки, які були розглянуті відповідачем, у зв`язку із чим, висновки акта перевірки викладено в новій редакції.
Таким чином, суд зазначає, що ГУ ДПС у м. Києві допущено порушення п. 86.3 ст. 86 ПК України, водночас, враховуючи обставини цієї справи, суд зазначає, що вказані порушення не можуть свідчити про неправомірність перевірки вцілому, зокрема, з тих підстав, що позивач мав можливість та скористався правом на подання заперечень на акт перевірки, які були розглянуті контролюючим органом.
Фактично, несвоєчасне вручення копії акта перевірки зумовило зміщення строку для надання заперечень на акт перевірки, що не може бути єдиною підставою для скасування наслідків такої перевірки вцілому.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 вказала, що підставами для скасування рішень, прийнятих за наслідками перевірки, є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Суд зазначає, що за усталеними підходами Верховного Суду окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, його скасування. Визначальною є можливість встановлення змісту порушення законодавства, допущеного платником податків, та розміру останніх.
Таку ж позицію виклав й Верховний Суд у постанові від 14.01.2025 у справі № 520/10284/23.
Таким чином, суд відхиляє доводи позивача в цій частині.
Водночас, що стосується посилань ТОВ «АВТОБЕРЕГ» на порушення, допущені при розгляді скарги в порядку адміністративного оскарження, суд зазначає, що рішення ДПС України не є предметом розгляду цієї справи, а тому у суду відсутні підстави для дослідження законності, вмотивованості та обґрунтованості такого рішення.
Разом з тим, що стосується встановлених під час перевірки порушень суд зазначає наступне.
Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є, зокрема, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п. 135.1 ст. 135 ПК України).
Згідно із пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
У відповідності до п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
За приписами п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (п. 201.1 ст. 201 ПК України).
За приписами п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи;
- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Таким чином, розмір податкового зобов`язання продавця товарів (послуг) по господарським операціям, проведеним з кожним контрагентом - покупцем у окремому звітному періоді, має дорівнювати розміру податкового кредиту такого покупця, задекларованого за такий звітний період, що передбачає відображення покупцем отриманої податкової накладної у реєстрі отриманих податкових накладних цього звітного періоду.
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі – Закон № 996-XIV) та п. 2.1. глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 № 88 (далі – Положення № 88), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Статтею 2 Закону № 996-XIV визначено, що цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правової форми і форми власності, на філії та представництва юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства.
Частиною 2 ст. 3 Закону України № 996 зазначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно із п. 1.2. глави 1 Положення № 88, первинні документи - це документи, створені у паперовій або в електронній формі, які містять відомості про господарські операції.
За приписами п. 1.3. глави 1 Положення № 88, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в регістрах бухгалтерського обліку провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
У відповідності до п. 2.3 глави 2 Положення № 88, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: печатка, ідентифікаційний код підприємства, установи з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників (п. 2.14 глави 2 Положення № 88).
Пунктом 2.15 глави 2 Положення № 88 визначено, що у разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.
Таким чином, з аналізу вищезазначених положень слідує, що забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є нереальними (фіктивними), сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податків господарських договорах, що має підтверджуватись первинними документами відповідно до вимог, встановлених правовими нормами, зокрема й щодо змісту (обов`язкових реквізитів).
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат, якщо ж господарська операція фактично не відбулася, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або врахування відповідних витрат при визначенні об`єкту оподаткування податком на прибуток.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.05.2025 у справі № 320/12569/23.
Так, зі змісту акта перевірки слідує, що відповідачем зазначається про нереальний характер господарських операцій позивача здійснених із ТОВ «ДАР-АВТО», ТОВ «АВТОРІВЕР» та ТОВ «Автомобільний дім – Сервіс».
Зазначені висновки ґрунтуються на тому, що перевіркою встановлено, що відповідно до укладених договорів ТОВ «ДАР-АВТО», ТОВ «АВТОРІВЕР», ТОВ «Автомобільний дім - Сервіс» зобов`язані повідомляти про хід виконання доручення та щомісячно, в термін до 5-го числа місяця наступного за звітним, або в інші терміни за узгодження сторін, надавати звіт про виконання доручення.
Проте, як слідує з акта перевірки, відповідачу не надано жодного документа, що підтверджує виконання вказаних пунктів, оскільки договори на реалізацію складені без участі ТОВ «ДАР-АВТО», ТОВ «АВТОРІВЕР», ТОВ «Автомобільний дім - Сервіс».
Відповідач зазначив, що у звітах ТОВ «ДАР-АВТО» не вказано покупця автомобілів, а звіт від ТОВ «Автомобільний дім - Сервіс» відсутній.
Крім того, ГУ ДПС у м. Києві вказало, що покупцями автомобілів, зазначених в звітах, були товариство Червоного хреста України, ННЦ «Харківський фізико-технічний інститут», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Офіс Генерального прокурора, Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві, які здійснюють придбання автомобілів через обов`язкову процедуру для державних органів і підприємств України, призначена для проведення публічних закупівель (тендер). В тендері на реалізацію зазначених автомобілів приймало участь ТОВ «АВТОБЕРЕГ», тому на переконання відповідача встановлено відсутність факту реального здійснення оформлених ТОВ «ДАР-АВТО», ТОВ «АВТОРІВЕР», ТОВ «Автомобільний дім - Сервіс» операцій по агентським послугам.
В той же час, судом встановлено, що 20.04.2022 між ТОВ «АВТОБЕРЕГ» (Довіритель) та ТОВ «АВТОРІВЕР» (Повірений) укладено договір доручення № 67 (далі – Договір № 67) відповідно до якого Повірений в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України (ст.ст. 1000, 243 Цивільного кодексу України), за агентську винагороду зобов`язується надавати Довірителю послуги із сприянню у вчиненні від імені та за рахунок Довірителя дій по пошуку потенційних покупців на його продукцію, проведенню з ними переговорів та укладенню договорів постачання чи купівлі-продажу (п. 1.1 Договору № 67).
Відповідно до пп. 2.1.4 п. 2.1 Договору № 67, Повірений зобов`язаний, зокрема, щомісячно, в термін до 5-го числа місяця наступного за звітним, або в інші терміни за узгодження сторін, надавати Довірителю Звіт про виконання доручення (що включає: два примірники акту виконаних робіт за місяць, податкову накладну та рахунок-фактуру).
Згідно із п. 6.1 Договору № 67, Повірений виконує Доручення на оплатній основі.
У відповідності до п. 6.2 Договору № 67, винагорода виплачується Повіреному за кожен автомобіль, що реалізований за його сприяння.
Пунктом 6.3 Договору № 67 встановлено, що розмір грошової винагороди, яку сплачує Довіритель Повіреному вказується в акті виконаних робіт.
Кількість автомобілів, реалізованих Повіреним, визначається за підсумками календарного місяця.
Для виплати винагороди Повірений надає Довірителю Звіт, в якому вказується які автомобілі і кому реалізовані за сприяння Повіреного (п. 6.4 Договору № 67).
На підставі укладеного договору сторони підписали наступні акти надання послуг:
- № 3130 від 27.06.2022 на загальну суму 110 000,00 грн, в т.ч. ПДВ – 18 333,33 грн;
- № 3187 від 07.07.2022 на загальну суму 135 000,00 грн, в т.ч. ПДВ – 22 500,00 грн;
- № 3552 від 08.08.2022 на загальну суму 100 000,00 грн, в т.ч. ПДВ – 16 666,67 грн;
- № 3667 від 08.09.2022 на загальну суму 225 000,00 грн, в т.ч. ПДВ – 37 500,00 грн;
- № 4190 від 17.11.2022 на загальну суму 52 600,00 грн, в т.ч. ПДВ – 8 766,67 грн;
- № 4320 від 01.12.2022 на загальну суму 430 584,00 грн, в т.ч. ПДВ – 71 764,00 грн;
- № 4375 від 30.12.2022 на загальну суму 77 922,00 грн, в т.ч. ПДВ – 12 987,00 грн;
- № 4615 від 28.02.2023 на загальну суму 34 320,00 грн, в т.ч. ПДВ – 5 720,00 грн;
- № 4882 від 31.03.2023 на загальну суму 226 929,00 грн, в т.ч. ПДВ – 37 821,50 грн.
Крім того, сторони підписали звіти наступні повіреного:
- № 1 від 27.06.2022 відповідно до якого Довіритель виплачує Повіреному винагороду в розмірі 110 000,00 грн, в т.ч. ПДВ – 18 333,33 грн;
- № 2 від 07.07.2022 відповідно до якого Довіритель виплачує Повіреному винагороду в розмірі 135 000,00 грн, в т.ч. ПДВ – 22 500,00 грн;
- № 3 від 08.08.2022 відповідно до якого Довіритель виплачує Повіреному винагороду в розмірі 100 000,00 грн, в т.ч. ПДВ – 16 666,67 грн;
- № 4 від 08.09.2022 відповідно до якого Довіритель виплачує Повіреному винагороду в розмірі 225 000,00 грн, в т.ч. ПДВ – 37 500,00 грн;
- № 5 від 17.11.2022 відповідно до якого Довіритель виплачує Повіреному винагороду в розмірі 52 600,00 грн, в т.ч. ПДВ – 8 766,67 грн;
- № 6 від 01.12.2022 відповідно до якого Довіритель виплачує Повіреному винагороду в розмірі 430 584,00 грн, в т.ч. ПДВ – 71 764,00 грн;
- № 7 від 30.12.2022 відповідно до якого Довіритель виплачує Повіреному винагороду в розмірі 77 922,00 грн, в т.ч. ПДВ – 12 987,00 грн;
- № 8 від 28.02.2023 відповідно до якого Довіритель виплачує Повіреному винагороду в розмірі 34 320,00 грн, в т.ч. ПДВ – 5 720,00 грн;
- № 9 від 31.03.2023 відповідно до якого Довіритель виплачує Повіреному винагороду в розмірі 226 929,00 грн, в т.ч. ПДВ – 37 821,50 грн.
Також, судом встановлено, що 19.01.2022 між ТОВ «АВТОБЕРЕГ» (Довіритель) та ТОВ «Автомобільний дім - Сервіс» (Повірений) укладено договір доручення № 14 (далі – Договір № 14) відповідно до якого Повірений в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України (ст.ст. 1000, 243 Цивільного кодексу України), за агентську винагороду зобов`язується надавати Довірителю послуги із сприянню у вчиненні від імені та за рахунок Довірителя дій по пошуку потенційних покупців на його продукцію, проведенню з ними переговорів та укладенню договорів постачання чи купівлі-продажу (п. 1.1 Договору № 14).
Відповідно до пп. 2.1.4 п. 2.1 Договору № 14, Повірений зобов`язаний, зокрема, щомісячно, в термін до 5-го числа місяця наступного за звітним, або в інші терміни за узгодження сторін, надавати Довірителю Звіт про виконання доручення (що включає: два примірники акту виконаних робіт за місяць, податкову накладну та рахунок-фактуру).
Згідно із п. 6.1 Договору № 14, Повірений виконує Доручення на оплатній основі.
У відповідності до п. 6.2 Договору № 14, винагорода виплачується Повіреному за кожен автомобіль, що реалізований за його сприяння.
Пунктом 6.3 Договору № 14 встановлено, що розмір грошової винагороди, яку сплачує Довіритель Повіреному вказується в акті виконаних робіт. Розмір цієї винагороди повинен бути не менший 1% від вартості реалізованого автомобіля за сприяння Повіреного.
Кількість автомобілів, реалізованих Повіреним, визначається за підсумками календарного року.
Для виплати винагороди Повірений надає Довірителю Звіт, в якому вказується які автомобілі і кому реалізовані за сприяння Повіреного (п. 6.4 Договору № 14).
На підставі укладеного договору сторони підписали акт надання послуг № 175 від 30.12.2022 на загальну суму 363 735,50 грн, без ПДВ.
Крім того, сторони підписали звіт повіреного № 1 від 30.12.2022 відповідно до якого Довіритель виплачує Повіреному винагороду в розмірі 363 735,50 грн, без ПДВ.
Також, судом встановлено, що 18.04.2022 між ТОВ «АВТОБЕРЕГ» (Довіритель) та ТОВ «ДАР-АВТО» (Повірений) укладено договір доручення № 66 (далі – Договір № 66) відповідно до якого Повірений в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України (ст.ст. 1000, 243 Цивільного кодексу України), за агентську винагороду зобов`язується надавати Довірителю послуги із сприянню у вчиненні від імені та за рахунок Довірителя дій по пошуку потенційних покупців на його продукцію, проведенню з ними переговорів та укладенню договорів постачання чи купівлі-продажу (п. 1.1 Договору № 66).
Відповідно до пп. 2.1.4 п. 2.1 Договору № 66, Повірений зобов`язаний, зокрема, щомісячно, в термін до 5-го числа місяця наступного за звітним, або в інші терміни за узгодження сторін, надавати Довірителю Звіт про виконання доручення (що включає: два примірники акту виконаних робіт за місяць, податкову накладну та рахунок-фактуру).
Згідно із п. 6.1 Договору № 66, Повірений виконує Доручення на оплатній основі.
У відповідності до п. 6.2 Договору № 67, винагорода виплачується Повіреному за кожен автомобіль, що реалізований за його сприяння.
Пунктом 6.3 Договору № 66 встановлено, що розмір грошової винагороди, яку сплачує Довіритель Повіреному вказується в акті виконаних робіт.
Кількість автомобілів, реалізованих Повіреним, визначається за підсумками календарного місяця.
Для виплати винагороди Повірений надає Довірителю Звіт, в якому вказується які автомобілі і кому реалізовані за сприяння Повіреного (п. 6.4 Договору № 66).
На підставі укладеного договору сторони підписали наступні акти надання послуг:
- № 1851 від 29.06.2022 на загальну суму 760 380,00 грн, в т.ч. ПДВ – 126 730,00 грн;
- № 2100 від 07.07.2022 на загальну суму 210 850,00 грн, в т.ч. ПДВ – 35 141,67 грн;
- № 2251 від 03.08.2022 на загальну суму 109 810,00 грн, в т.ч. ПДВ – 18 301,67 грн.
Крім того, сторони підписали звіти наступні повіреного:
- № 1 від 29.06.2022 відповідно до якого Довіритель виплачує Повіреному винагороду в розмірі 760 380,00 грн, в т.ч. ПДВ – 126 730,00 грн;
- № 2 від 07.07.2022 відповідно до якого Довіритель виплачує Повіреному винагороду в розмірі 210 850,00 грн, в т.ч. ПДВ – 35 141,67 грн;
- № 3 від 03.08.2022 відповідно до якого Довіритель виплачує Повіреному винагороду в розмірі 109 810,00 грн, в т.ч. ПДВ – 18 301,67 грн.
Також, судом встановлено, що 01.11.2022 між ТОВ «АВТОБЕРЕГ» (Довіритель) та ТОВ «ДАР-АВТО» (Повірений) укладено договір доручення № 83 (далі – Договір № 83) відповідно до якого Повірений в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України (ст.ст. 1000, 243 Цивільного кодексу України), за агентську винагороду зобов`язується надавати Довірителю послуги із сприянню у вчиненні від імені та за рахунок Довірителя дій по пошуку потенційних покупців на його продукцію, проведенню з ними переговорів та укладенню договорів постачання чи купівлі-продажу (п. 1.1 Договору № 83).
Відповідно до пп. 2.1.4 п. 2.1 Договору № 83, Повірений зобов`язаний, зокрема, щомісячно, в термін до 5-го числа місяця наступного за звітним, або в інші терміни за узгодження сторін, надавати Довірителю Звіт про виконання доручення.
Згідно із п. 6.1 Договору № 83, Повірений виконує Доручення на оплатній основі.
У відповідності до п. 6.2 Договору № 83, винагорода виплачується Повіреному за кожен автомобіль, що реалізований за його сприяння.
Пунктом 6.3 Договору № 83 встановлено, що розмір грошової винагороди, яку сплачує Довіритель Повіреному вказується в акті виконаних робіт.
Кількість автомобілів, реалізованих Повіреним, визначається за підсумками календарного місяця.
Для виплати винагороди Повірений надає Довірителю Звіт, в якому вказується які автомобілі і кому реалізовані за сприяння Повіреного (п. 6.4 Договору № 83).
На підставі укладеного договору сторони підписали акт надання послуг № 3956 від 01.12.2022 на загальну суму 109 950,00 грн, в т.ч. ПДВ – 18 325,00 грн.
Крім того, сторони підписали звіт повіреного № 1 від 01.12.2022 відповідно до якого Довіритель виплачує Повіреному винагороду в розмірі 109 950,00 грн, в т.ч. ПДВ – 18 325,00 грн.
Щодо доводів ГУ ДПС у м. Києві, що до перевірки не надано жодного документа, що підтверджує виконання контрагентами позивача підпунктів 2.1.3 та 2.1.4 пункту 2.1 договорів (повідомляти про хід виконання доручення та щомісячно, в термін до 5-го числа місяця наступного за звітним, або в інші терміни за узгодження сторін, надавати звіт про виконання доручення) суд звертає увагу, що матеріали справи містять копії звітів повіреного, які відповідно до умов договорів можуть складатися в інші терміни, окрім як до 5-го числа місяця наступного за звітним, за узгодженням сторін.
Факт складання таких звітів відповідачем не заперечується, що підтверджується, зокрема, але не виключно, зі змісту акта перевірки, у зв`язку із чим суд вважає безпідставними та необґрунтованими доводи, що до перевірки не надано жодного документа, що підтверджує виконання вказаних пунктів.
Разом з тим, умовами договорів передбачено, що повірені зобов`язуються надавати Довірителю послуги із сприяння у вчиненні від імені та за рахунок Довірителя дій по пошуку потенційних покупців на його продукцію, проведенню з ними переговорів та укладенню договорів постачання чи купівлі-продажу.
Водночас, з аналізу умов договорів вбачається, що такі спрямовані саме на здійснення дій щодо пошуку потенційних покупців, тоді як продавцем автомобілів є саме позивач, з яким відповідно й укладалися договори купівлі-продажу.
Таким чином, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, що договори на реалізацію складені без участі ТОВ «ДАР-АВТО», ТОВ «АВТОРІВЕР» та ТОВ «Автомобільний дім - Сервіс».
Крім того, суд не приймає доводи податкового органу, що у звітах ТОВ «АВТОРІВЕР» не вказано покупця автомобілів, оскільки сама собою наявність, або відсутність окремих документів, а також помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.10.2023 у справі № 813/680/18.
Крім того, що стосується доводів ГУ ДПС у м. Києві про ненадання звіту від ТОВ «Автомобільний дім - Сервіс» до перевірки, суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що такий надавався разом із запереченням на акт перевірки, що не спростовано відповідачем.
Відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 802/1069/13-а колегія зазначила, що обставина порушення платником податків обов`язку, встановленого пунктом 85.2 статті 85 ПК України, щодо надання після початку перевірки всіх документів, які належать або пов`язані з предметом перевірки, не означає, що такий платник не має права додатково їх надати до прийняття відповідного рішення й, при цьому, не звільняє контролюючий орган від обов`язку врахувати додатково надані платником документи у строк, встановлений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК України, при прийнятті рішення, що прямо передбачено нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України.
Крім того, що стосується посилань відповідача, що покупцями автомобілів, зазначених в звітах, були товариство Червоного хреста України, ННЦ «Харківський фізико-технічний інститут», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Офіс Генерального прокурора, Управління поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві, які здійснюють придбання автомобілів через обов`язкову процедуру для державних органів і підприємств України, яка призначена для проведення публічних закупівель (тендер), тоді як в тендері на реалізацію зазначених автомобілів приймало участь ТОВ «АВТОБЕРЕГ», тому на думку відповідача встановлено відсутність факту реального здійснення оформлених ТОВ «ДАР-АВТО», ТОВ «АВТОРІВЕР» та ТОВ «Автомобільний дім - Сервіс» операцій по агентським послугам.
Водночас, в ході розгляду справи позивачем зазначалося, що вказані товариства повідомляли ТОВ «АВТОБЕРЕГ» про заплановані публічні закупівлі, що не спростовано відповідачем.
Крім того, суд бере до уваги, що у звітах повірених вказані номери кузова автомобілів, які в подальшому були реалізовані вищенаведеним організаціям, що підтверджує фактичне надання послуг контрагентами позивача та спростовує доводи відповідача.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Зазначена позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, але не виключно у його постановах від 17.06.2021 у справі № 826/1158/18, від 09.05.2023 у справі № 821/1112/16, від 18.10.2023 у справі № 813/4258/17, від 21.11.2023 у справі № 813/1812/18.
Так, відповідачем не надано будь яких належних та допустимих доказів, які свідчили б про злагодженість позивача та його контрагентів, що свідчило б про неправомірні дії з метою формування витрат та отримання преференцій від держави (податкового кредиту), та не вказано про недостовірність даних у наданих до перевірки та до суду первинних документах.
Також, суд зауважує, що будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону № 996-ХІV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.05.2024 у справі № 820/1910/18.
Таким чином, суд вважає, що позивачем дотримано вимоги щодо документування та підтвердження здійснених господарських операцій первинними документами, у відповідності до вимог п. 44.1 ст. 44 ПК України та ст. 9 Закону № 996-ХІV.
Суд звертає увагу, що про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема щодо наявності таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку, суттєві недоліки в заповненні таких документів, які не дають змоги ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, не дають можливості встановити дійсний зміст та обсяг господарської операції, тощо.
Слід зазначити, що кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.
Також на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.
Отже, підсумовуючи наведене, суд констатує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Верховний Суд неодноразово висловлював аналогічні правові висновки, зокрема у постановах від 26 лютого 2020 року у справі №826/1308/18, від 28 квітня 2020 року у справі № 826/15568/16, від 10 квітня 2020 року у справі №808/954/17, від 09 вересня 2021 року у справі №460/2315/19, від 26 вересня 2023 року у справі № 120/6732/22.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 підтвердила такі висновки, зазначивши, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Самі по собі такі обставини, як-от: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів чи відсутність деяких із них - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду також зроблено висновки про те, що під час вирішення спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, наявність у платника податків первинних документів в підтвердження задекларованих сум витрат та податкового кредиту, є підставою для врахування таких при формування доходів та одержання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.07.2025 у справі № 620/11882/24.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 820/5934/15 вказано, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Європейський Суд з прав людини в п. 70, 71 рішення від 22.01.2009 у справі «Булвес проти Болгарії» зазначив: якщо національні власті у відсутність яких-небудь вказівок на пряму участь фізичної особи або юридичної особи у зловживанні, пов`язаному із сплатою податку на додану вартість, який нараховується з операцій в ланцюзі постачань, або яких-небудь вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж карають одержувача, який повністю виконав свої обов`язки, за дії або бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і відносно якого у нього не було засобів відстежування і забезпечення його старанності, то власті виходять за рамки розумного та порушують справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільних інтересів і вимогами захисту прав власності. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов`язків з подання звітності по податку на додану вартість, неможливо для неї забезпечити дотримання постачальником обов`язків подавати звітність по податку на додану вартість і той факт, що ніякого шахрайства відносно системи податку на додану вартість, про який компанія-заявник знала або могла знати, здійснено не було, компанія-заявник не повинна нести наслідки невиконання постачальником обов`язків своєчасного подання звітності по податку на додану вартість і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пені.
Враховуючи викладене, суд вважає висновки ГУ ДПС у м. Києві про порушення п. 44.1, п. 44.2 ст. 44; пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 ПК України в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 511 631,00 грн та зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 226 929,00 грн, та п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 у результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 424 748,00 грн й застосовано штрафні санкції у розмірі 106 187,00 грн безпідставними, а тому податкові повідомлення-рішення від 23.05.2025 № 00478510702, від 23.05.2025 № 00478520702 та від 23.05.2025 № 00478480702 підлягають скасуванню.
Інші доводи сторін є такими, що вивчені судом та не потребують детального аналізу у судовому рішенні, адже вищезазначених висновків суду не спростовують.
Відповідачем не доведено тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, як того вимагає від сторін приписи частини першої статті 77 КАС України.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частинами 1 та 2 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).
Відповідно до статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність вчинених дій.
Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).
Відповідно судом встановлено протиправність прийнятих відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень від 23.05.2025 № 00478510702, від 23.05.2025 № 00478520702 та від 23.05.2025 № 00478480702, такі рішення не відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України та підлягають скасуванню.
Згідно з ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем сплачено судовий збір на суму 15 233 грн 94 коп.
Таким чином, зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 15 233 грн 94 коп. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача – Головного управління ДПС у м. Києві.
Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
в и р і ш и в:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОБЕРЕГ» задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 23.05.2025 № 00478510702, від 23.05.2025 № 00478520702 та від 23.05.2025 № 00478480702.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОБЕРЕГ» (код ЄДРПОУ 37311783, місцезнаходження: 02034, місто Київ, вулиця О. Бальзака, 7) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 44116011, місцезнаходження: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 15 233,94 грн (п`ятнадцять тисяч двісті тридцять три гривень дев`яносто чотири копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.