ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2026 року | м. Дніпро | справа № 280/8333/25

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Баранник Н.П., Шлай А.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 11.11.2025 (суддя суду першої інстанції Семененко М.О.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Запоріжжі, в адміністративній справі №280/8333/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИВ:
Запорізький окружний адміністративний суд ухвалою від 11.11.2025 закрив провадження у справі №280/8333/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії. Повернути ОСОБА_1 (адреса реєстрації АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.), сплачений відповідно до квитанції №9651-7580-3940-4230 від 06.10.2025. У задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовив.
Позивач не погодившись з ухвалою суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм процесуального права просить ухвалу скасувати та ухвалити нову постанову про стягнення на користь позивача судових витрат на правничу допомогу.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, адже з наданих на підтвердження витрат документів чітко вбачається факт оплати коштів, та надання правничої допомоги. Позивач зазначає, що адвокатом допущена описка, а саме неправильно зазначено найменування суду першої інстанції до якого подавався адміністративний позов. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що 23.09.2025 ОСОБА_1 до суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 у виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, що не була здійснена в день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , у відповідності до вимог п.3 “Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 у розмірі, що встановлений у довідці №343 про вартість речового майна, що належить до видачі сержанту ОСОБА_1 від 21.08.2025.
Позовна заява подана представником позивача адвокатом Кулею В.С., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 02.07.2025 серія ВН №1533105.
28.10.2025 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому крім іншого зазначив, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.10.2025 №463/агд «Про виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно ОСОБА_1 » 22.10.2025 на банківський рахунок ОСОБА_1 було зараховано грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 66 285,60 грн. з утриманням військового збору 1,5%. Отже, військовою частиною НОМЕР_1 у повному обсязі виплачено належні позивачу суми компенсації вартості за неотримане речове майно.
На підтвердження вказаних обставин представником відповідача надано копію платіжної інструкції №1550 від 21.10.2025 із призначенням платежу: перерах. коштів на виплату грош. комп. за неотрим. речове майно в/сл. за жовтень 2025 року.
10.11.2025 представником позивача подано заяву, за змістом якої зазначено, що у питанні закриття провадження у справі №280/8333/25 позивач покладається на розсуд судді. Просить суд здійснити розподіл судових витрат, у тому числі, судового збору та витрат на правничу професійну допомогу.
У зв`язку з тим, що судом першої інстанції було встановлено, що відповідач після подання позову усунув порушення, які сприяли поданню позовною заяви, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.
11.11.2025 закривши провадження у справі, суд першої інстанції повернув позивачеві сплачений судовий збір, а в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу – відмовив.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За положеннями статті 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду (постанови від 17.03.2021 у справі №280/1266/19, від 25.03.2021 у справі №645/3044/17, від 09.03.2021 у справі №200/10535/19-а тощо), при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Позивач просив суд стягнути на його користь витрати на правничу допосогу у розмірі 12000 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем до суду було надано такі документи:
- Додаткова угода №2 до договору про надання правової допомоги №200525-2д від 20.05.2025 від 20.09.205 відповідно до якої адвокат Куля Володимир Сергійович (далі – Адвокат) з однієї сторони та ОСОБА_1 (далі – Клієнт), з другої сторони, обумовили вартість надання наступних юридичних послу: 1. Ознайомлення з матеріалами справи, формування правової позиції, пошук та аналіз актуальної судової практики, написання та подання до суду позовної заяви щодо невиплати військової частиною НОМЕР_1 грошової компенсації невиданого речового майна після звільнення Клієнта 12 000,00 грн, один документ/вісім годин; 2. Написання та подання до суду відповіді на відзив у справі за позовом щодо невиплати військовою частиною НОМЕР_1 грошової компенсації невиданого речового майна після звільнення Клієнта 4 000,00 грн, один документ/три години; 3. Представництво та захист інтересів Клієнта у судових засіданнях по справі за позовом щодо невиплати військовою частиною НОМЕР_1 грошової компенсації невиданого речового майна після звільнення Клієнта 4 000,00 грн одне судове засідання; 4. Подання заяв, клопотань, пояснень у справі за позовом щодо невиплати військовою частиною НОМЕР_1 грошової компенсації невиданого речового майна після звільнення Клієнта 2 500,00 грн один документ/дві години.
- Акт прийому-передачі (юридичних послуг) від 31.10.2025, відповідно до якого на виконання Договору про надання правової допомоги №200525-2д від 20.05.2025 Адвокатом було передано, а Клієнтом прийнято та здійснено оплату за наступні адвокатські послуги: Здійснено ознайомлення з матеріалами справи, сформовано правову позицію, здійснено пошук та проаналізовано актуальну судову практику, написано, погоджено з клієнтом Клієнта та подано до Львівського окружного адміністративного суду позовну заяву, вартість наданої послуги 12000,00 грн;
- Прибутковий касовий ордер №200525-2д/3 від 31.10.2025 відповідно до якого адвокат Куля В.С. прийняв від ОСОБА_1 12 000,00 грн, підстава: Додаток №1 Акт прийому-передачі юридичних послуг від 31.10.2025 до Додаткової угоди №2 до договору №200525-2д від 20.05.2025 про надання правової допомоги. 
Як правильно врахував суд першої інстанції, відповідно до положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, розмір винагороди адвоката за надання професійної правничої допомоги визначається за погодженням адвоката з клієнтом в договорі про надання правової допомоги.
При цьому, станом на 11.11.2025 до матеріалів справи позивачем не надано договір про надання правової допомоги, що унеможливлює визначення обґрунтованості заявлених витрат.
Крім того, відповідно до прийому-передачі (юридичних послуг) від 31.10.2025 представником позивача зазначено, що Адвокатом було передано, а Клієнтом прийнято та здійснено оплату, крім іншого за подання позовної заяви до Львівського окружного адміністративного суду, однак зазначена справа була подана та розглядалась в Запорізькому окружному адміністративному суді, одночасно надані позивачем копії акту приймання- передачі послуг, додаткової угоди не містять посилань і на номер цієї справи, отже наданими документами не підтверджено зв`язок наданих послуг професійної правничої допомоги з розглядом саме цієї справи.
Позивач наголошує, що акт приймання – передачі послуг містить описку в назві суду, до якого поданий адміністративний позов.
Між тим, колегія суддів зазначає, що оскільки позивачем не надано Договору про надання правничої допомоги, а надані документи не містять посилань на номер справи, а акт приймання – передачі містить неправильну назву суду першої інстанції, до якого подавався позовом, вказане у своїй сукупності свідчить, що наданими доказами не можливо підтвердити факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про стягнення судових витрат.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 11.11.2025 в адміністративній справі № 280/8333/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.В. Шлай