ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

09 липня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 738/2689/25
Головуючий у першій інстанції – Савченко О. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/768/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючої - судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Стельмаха А.П.,
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 8644378 у розмірі 50 760 грн, з яких 18 800 грн заборгованість за основною сумою боргу, 22 560 грн заборгованість за відсотками; 9 400 грн заборгованість за пенею, штрафами.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07 січня 2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8644378 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Позивач, пославшись на наявність права вимоги, зазначав, що 12 вересня 2025 року за договором факторингу № 12092025 ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги, у тому числі і право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 8644378 від 07 січня 2025 року. Відповідачка належним чином не виконувала кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 50 760 грн, з яких: 18 800 грн заборгованість за основною сумою боргу, 22 560 грн за відсотками, 9 400 грн за пенею, штрафами. 
Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2025 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 8644378 від 07 січня 2025 року у розмірі 50 760 грн, 2 422,40 грн судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «ФК «ЄАПБ» у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції порушив вимоги ст. 526, 1054, 1088 ЦК України, оскільки у матеріалах справи відсутні належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів. Водночас додані до позову договір факторингу та витяг з реєстру боржників, які є похідними від кредитного договору, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості, будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання ним кредитних коштів не надано.
Скаржниця наголошує на тому, що позивачем не надано первинних бухгалтерських та платіжних документів, які б підтверджували перерахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 , а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідачу. Наявний у справі розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, які б дозволяли перевірити, чи надано кошти відповідачці в кредит.
Звертає увагу на те, що у справі відсутні докази передачі права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ», а також сплати первісному кредитору коштів за договором факторингу.
ОСОБА_1 не погоджується також із нарахуванням пені, штрафів у сумі 9 400 грн, посилаючись на те, що згідно з пунктами 18, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України звільнена від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором під час дії карантину та воєнного стану.
У наданому відзиві ТОВ «ФК «ЄАПБ», не погодившись з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 , просить скаргу залишити без задоволення, а рішення Менського районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2025 року без змін.
Обгрунтовуючи доводи відзиву, позивач посилається на те, що договір було підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який направлено скаржнику на номер мобільного телефону, вказаний ним під час заповнення заявки на отримання кредиту +380633910293 (який ідентичний номеру телефону зазначеному в апеляційній скарзі, як особистий номер ОСОБА_1 ), одноразовий персональний ідентифікатор вводився позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, після чого ОСОБА_1 натиснула кнопку «так», що є підписанням договору. Відразу після цих дій товариство перерахувало їй грошові кошти на банківську карту № НОМЕР_1 . Належну перевірку, ідентифікацію та верифікацію позичальника здійснено первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна». Відповідачка правом відмовитися у односторонньому порядку від його укладення не скористалася.
ТОВ «ФК «ЄАПБ» наголошує на тому, що фінансовою установою зобов`язання виконано належно, зокрема, позичальниці перераховано кредитні кошти на картку № НОМЕР_1 . Однак ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконала, що зумовило виникнення заборгованості. Позивач зазначає, що первісним кредитором нарахування заборгованості здійснювалось виключно відповідно до умов договору, надалі цю суму боргу відступлено ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу. Вважає, що ОСОБА_1 намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити частково, а рішення суду змінити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції частково таким вимогам не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 отримала грошові кошти в сумі, вказаній у договорі, проте зобов`язання щодо їх повернення в обумовлений строк за умовами договору належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором № 8644378 від 07 січня 2025 року у сумі 50 760 грн, з яких: 18 800 грн заборгованість за основною сумою боргу, 22 560 за відсотками, 9 400 за пенею, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. Суд дійшов висновку, що позивачем надано належні докази щодо переходу права вимоги до нього за наведеним кредитним договором.
З таким висновком суду першої інстанції частково не погоджується апеляційний суд.
У справі встановлено, 07 січня 2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 8644378, який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором С8732 (а.с. 5-14). Згідно з умовами договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 18 800 грн строком на 360 дні з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, а позичальник зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Відповідно до п. 1.5., 1.5.1. кредитного договору сторони передбачили тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються відсотки стандартна процентна ставка становить 1,00 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору. Пунктом 1.5.2. передбачені умови застосування зниженої процентної ставки у розмірі 0,45 % в день.
Проценти, що нараховуються за цим договором, є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п. 3.1. договору).
Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту 07 січня 2025 року або 08 січня 2025 року (п. 2.1., 2.2. договору).
Договором передбачено, що він укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі сторони товариства електронним підписом, споживачу в особистий кабінет / мобільний застосунок «CreditPlus» для ознайомлення та підписання. Підпис товариства створюється на договорі шляхом накладення власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим сторонами в укладеному між сторонами договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений товариству в ІКС товариства / зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис споживача на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору (п. 9.6 договору).
У додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту № 8644378 від 07 січня 2025 року міститься таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яку підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором С8732 07 січня 2025 року (а.с. 14 зворот-15).
Того ж дня, 07 січня 2025 року ОСОБА_1 підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором XU7405 паспорт споживчого кредиту (а.с. 16-18).
Відповідно до повідомлення ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» 07 січня 2025 року успішно перераховано кошти у сумі 18 000 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 , транзакція 1538435665 (а.с. 20).
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Авентус Україна» за договором споживчого кредиту № 8644378 від 07 січня 2025 року, заборгованість ОСОБА_1 становить 50 760 грн, з яких: 18 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 22 560 грн заборгованість за процентами, 9 400 грн штраф (а.с. 21-26).
12 вересня 2025 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) укладено договір факторингу № 12092025 (а.с. 27-31), за яким фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та платежів, право на одержання яких належить клієнту.
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору (п. 1.1. договору).
Відповідно до п. 1.2. договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржника відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього договору.
В день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей боржників, клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно реєстру боржників в електронному вигляді за формою, наведеною в Додатку № 4 до цього договору, на підставі акту прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному вигляді (додаток № 5).
Пунктом 1.6. договору передбачено, що права вимоги вважаються прийнятими фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним акту прийому-передачі реєстру боржників (Додаток № 2).
12 вересня 2025 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Авентус Україна» підписано акт прийому передачі реєстру боржників № 1 за договором факторингу № 12092025 від 12 вересня 2025 року, за яким клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників № 1 від 12 вересня 2025 року кількістю 2 322, після чого, ураховуючи п. 1.2. договору факторингу № 12092025 від 12 вересня 2025 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором відносно до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 32).
Відповідно до реєстру (витягу з реєстру) боржників № 1 до договору факторингу № 12092025 від 12 вересня 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 8644378 у сумі 50 760 грн, з яких: 18 800 грн заборгованість за основною сумою боргу, 22 560 грн заборгованість за відсотками, 9 400 грн заборгованість за пенею, штрафами (а.с. 34).
Платіжною інструкцією № 107 від 16 вересня 2025 року засвідчено, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило ТОВ «Авентус Україна» 7 348 322,79 грн за відступлення прав вимоги згідно з договором факторингу № 12092025 від 12 вересня 2025 року (а.с. 33).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За правилами ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Матеріалами справи підтверджено, що 07 січня 2025 року ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту № 8644378, який підписано позичальницею відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», а саме: за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилався на особистий телефонний номер відповідачки. На спростування вказаних обставин ОСОБА_1 доказів не подано.
Заперечуючи проти позову, відповідачка посилалася на відсутність доказів перерахування кредитором грошових коштів на виконання умов договору.
Водночас суд виходить з того, що у п. 2.1 договору ТОВ «Авентус Укораїна» та ОСОБА_1 погодили надання коштів кредиту у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . За інформацією ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» 07 січня 2025 року успішно перераховано кошти у сумі 18 000 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 , транзакція 1538435665.
Відповідачка, заперечуючи проти надходження кредитних коштів на її банківську картку, всупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, належних письмових доказів на підтвердження відсутності у неї банківської картки з номером НОМЕР_1 або неперерахування на цю картку/відповідний банківський рахунок у спірний період суми за кредитом не надала, хоча не була позбавлена можливості надати суду відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх заперечень, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до них.
Колегія суддів вважає, що, указуючи на відсутність у справі доказів перерахування їй кредитних коштів, скаржниця застосовує концепцію «негативного доказу» при вирішенні цього спору (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13). Тобто, заперечуючи перерахування кредитних коштів, ОСОБА_1 не надала належних доказів на підтвердження цих доводів. Позивачем надано наявні у товариства докази перерахування коштів у сумі 18 800 грн на платіжну картку НОМЕР_1 , які у належний спосіб ОСОБА_1 не спростовано. Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Отже, сторона відповідача, висловлюючи заперечення проти певних обставин та не надаючи доказів, які підтверджують ці доводи, не може перекладати на позивача обов`язок їх доведення.
Апеляційний суд вважає безпідставними також доводи апеляційної скарги про відсутність доказів передачі права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» та сплати первісному кредитору коштів за договором факторингу.
Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу до нього права вимоги за договором № 8644378 року до ОСОБА_1 , а саме:
- договір факторингу № 12092025 від 12 вересня 2025 року, укладений ТОВ «ФК «ЄАПБ» з первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна»;
- акт прийому передачі реєстру боржників № 1 за договором факторингу № 12092025 від 12 вересня 2025 року;
- реєстр (витяг з реєстру) боржників № 1 до договору факторингу № 12092025 від 12 вересня 2025 року;
- платіжну інструкцію № 107 від 16 вересня 2025 року про те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило ТОВ «Авентус Україна» 7 348 322,79 грн за відступлення прав вимоги згідно з договором факторингу № 12092025 від 12 вересня 2025 року.
Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ», як новий кредитор, набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 8644378 від 07 січня 2025 року.
Позивач, пред`явивши вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути 22 560 грн заборгованості за відсотками та 9 400 грн заборгованості за пенею, штрафами.
Як свідчить розрахунок заборгованості за договором № 8644378 від 07 січня 2025 року, у період з 07 січня 2025 року по 05 лютого 2025 року та у період з 07 лютого 2025 року по 07 травня 2025 року ТОВ «Авентус Україна» нараховувало ОСОБА_1 відсотки за стандартною процентною ставкою 1,00 % в день в межах 120 днів, що узгоджується з умовами п. 1,4, 1.5.1 укладеного договору, що становить 22 560 грн (18 800 х 1 % х 120 = 22 560).
Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості за пенею, штрафами у сумі 9 400 грн, що нарахована у період з 10 лютого 2025 року по 03 березня 2025 року, враховуючи наступне.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24 лютого 2022 року до теперішнього часу, включаючи дату постановлення оскаржуваного судового рішення.
Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Оскільки на час розгляду справи в Україні введено та продовжує діяти воєнний стан, та, з урахуванням положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд першої інстанції помилково стягнув з відповідачки на користь позивача 9 400 грн заборгованості за пенею, штрафами. 
У зв`язку з наведеним, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за пенею, штрафами належить скасувати, відмовивши ТОВ «ФК «ЄАПБ» у задоволенні цієї вимоги.
Таким чином, за договором № 8644378 від 07 січня 2025 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість за основною сумою боргу у сумі 18 800 грн та за відсотками у сумі 22 560 грн, що загалом становить 41 360 грн.
Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України слід змінити в частині визначеного судом першої інстанції до стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» розміру заборгованості, зменшивши його з 50 760 грн до 41 360 грн.
Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Звернувшись з позовом, ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило 2 422,40 грн судового збору (а.с. 55). Ураховуючи те, що апеляційний суд змінює розмір стягнутої суми боргу за договором, задовольнивши позовні вимоги товариства на 81,48% (41 360 грн від заявлених вимог 50 760 грн), слід також змінити рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру судового збору, стягнутого з відповідачки на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ», з зменшивши його 2 422,40 грн до 1 973,77 грн (2 422,40 грн х 81,48%).
При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила 4 542 грн судового збору (а.с. 73, 85). Оскільки апеляційну скаргу відповідачки задоволено частково на 18,52%, відтак з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь відповідачки належить стягнути 841,17 грн (4 542 грн х 18,52%) у відшкодування сплаченого судового збору за апеляційний розгляд справи.
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2025 року в частині вирішення позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за пенею, штрафами – скасувати, відмовивши у задоволенні цієї вимоги.
Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2025 року в частині визначеного судом до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» розміру заборгованості за кредитним договором № 8644378 від 07 січня 2025 року та судового збору – змінити, зменшивши розмір заборгованості з 50 760 грн до 41 360 грн, а судового збору – з 2 422,40 грн до 1 973,77 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 841,17 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча Н.В. Шитченко

Судді Н.В. Висоцька

А.П. Стельмах