ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 р. 	Справа № 520/6610/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Фоміної Л.О.,
Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/6610/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Національного університету цивільного захисту України   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Національного університету цивільного захисту України (далі – відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Національного університету цивільного захисту України, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення з 20.05.2023 по 22.02.2025 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії;
- зобов`язати Національний університет цивільного захисту України здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) за періоди: з 20.05.2023 року по 31.12.2023 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 1 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" на 1 січня 2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; з 01.01.2025 року по 22.02.2025 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" на 1 січня 2025 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2026 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Національного університету цивільного захисту України (вул. Онопрієнко, буд. 8,м. Черкаси, Черкаський р-н, Черкаська обл.,18034) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.
Надано позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з моменту отримання ухвали, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши підстави для поновлення строку.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2026 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Національного університету цивільного захисту України (вул. Онопрієнко, буд. 8,м. Черкаси, Черкаський р-н, Черкаська обл.,18034) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення в розрізі строків звернення до суду, та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2026 про повернення позову у справі № 520/6610/26 з направленням справи до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що Верховний Суд в постанові від 11.04.2025 у справі № 520/27667/24 вказав, що саме дата отримання позивачем письмового повідомлення, що містило інформацію про суми грошового забезпечення, нараховані та виплачені йому при звільненні відповідно до приписів статті 233 КЗпП є визначальною для початку перебігу строку звернення до суду в правовідносинах, що є предметом судового дослідження. При цьому, на думку апелянта, у спірних правовідносинах, у поняття «письмове повідомлення про нараховані та сплачені позивачу суми при звільненні» у розумінні аспекту початку обрахунку строків звернення до суду за ч. 2 ст. 233 КЗпП в редакції, яка діє з 19.07.2022, може бути лише сукупність грошового атестату та відомостей, в яких відповідач повідомив позивачу про застосований механізм при обрахунку його грошового забезпечення. І якщо грошовий атестат датується нормативно моментом звільнення особи, то про застосований відповідачем неналежний механізм при обрахунку грошового забезпечення позивача, останній дізнався лише з листа відповідача від 13.03.2026, де відповідач посвідчив, що механізм первинної редакції п. 4 ПКМУ № 704, ним застосовано не було, а до суду позивач звернувся 25.03.2026, тобто в межах трьохмісячного строку.
Також апелянт посилається на те, що суд першої інстанції фактично використав матеріали справи № 520/13101/25 як доказ у справі № 520/6610/26, однак матеріали справи № 520/6610/26 не містять доказів того, що суд постановляв ухвалу про витребування матеріалів справи № 520/13101/25 з метою дослідження їх в якості доказів, а тому висновок щодо того, що відповідним письмовим повідомленням, з яким ч. 2 ст.233 КЗпП пов`язує факт обрахунку строків звернення, є саме лист відповідача у справі № 520/13101/25, судом сформовано на підставі доказів, отриманих з порушенням порядку, встановленого законом, оскільки відомості, необхідні суду для здійснення своїх повноважень, можуть бути отримані з будь-яких джерел тільки у порядку, встановленому законодавством.
Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що підставність правовідносин обох справ є відмінною, та обумовлена застосуванням відповідачем різних постанов Уряду з цього приводу. Так, у справі, № 520/13101/25 позов обумовлено тим, що незастосування первинної редакції п.4 ПКМУ 704 відповідач пов`язував з фактом існування ПКМУ № 103 від 21.02.2018, а у справі № 520/6610/26 – з фактом існування ПКМУ № 481 від 12.05.2023. При чому, ПКМУ № 481 від 12.05.2023 набрала чинності 20.05.2023, отже не відносилась до правовідносин справи № 520/13101/25, в рамках якої суд не оцінював та не міг оцінювати доказову базу крізь призму саме ПКМУ № 481 від 12.05.2023.
При цьому позивач посилається на те, що підставою пропуску строків звернення та залишення позову без руху суд вважав лише одну подію – проміжок часу між звільненням позивача і датою його звернення до суду, і саме по цій події обтяжив позивача обов`язком з надання обґрунтування доведення поважності пропуску строку звернення. Однак, підставою повернення суд вже виснував дві події: проміжок часу між звільненням позивача і датою його звернення до суду, факт звернення до суду з позовом у справі № 520/13101/25. Суд першої інстанції не надав позивачу можливості надати строкове обґрунтування крізь призму другої події. Отже, за відсутності означеного, право на повернення позову справи № 520/6610/26 в порядку ст. 123 КАСУ саме за обставин існування справи № 520/13101/25 - у суду першої інстанції не виникло. 
Відповідач, скориставшись правом, передбаченим статтею 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що саме з моменту звільнення позивач був обізнаний про порушення свого права (якщо факт порушення прав дійсно був) і саме з цим пов`язаний перебіг строку звернення до суду з цим позовом. З огляду на зазначене просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2026 по справі № 520/6610/26 залишити без змін.
Відповідно до статті 294, частини 2 статті 312 КАС України розгляд апеляційної скарги проведено в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у відповідача та був звільнений зі служби наказом ДСНС (по особовому складу цивільного захисту) від 13.01.2025 № 20, наказом від 22.02.2025 № 147 виключений з кадрів ДСНС України та знятий з усіх видів забезпечення 22.02.2025.
Представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом від 06.03.2026 в інтересах ОСОБА_1 щодо грошового забезпечення позивача.
Листом від 13.03.2026 № 88 04-1531/88 20-01 відповідач повідомив позивачу, що у період з 20.05.2023 по дату звільнення ОСОБА_1 отримував грошове забезпечення згідно з нормами та в розмірах, визначених відповідними нормативно-правовими актами. До зазначеного листа додано копії архівної відомості № 1 за період з січня 2025 р. по грудень 2025 р., архівної відомості № 1 за період з січня 2024 р. по грудень 2024 р., архівної відомості № 1 за період з травня 2023 р. по грудень 2023 р.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2026 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Національного університету цивільного захисту України (вул. Онопрієнко, буд. 8,м. Черкаси, Черкаський р-н, Черкаська обл.,18034) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.
Надано позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з моменту отримання ухвали, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши підстави для поновлення строку.
У зазначеній ухвалі суд першої інстанції, з посиланням на норми частини 2 статті 233 КЗпП України вказав, що позивача звільнено зі служби наказом від 22.02.2025, а з позовом до суду він звернувся 25.03.2026, тобто з пропуском строку звернення до суду.
27.03.2026 представником позивача було подано до Харківського окружного адміністративного суду заяву про усунення недоліків, в якій зазначено, що у спірних правовідносинах, у поняття «письмове повідомлення про нараховані та сплачені позивачу суми при звільненні» у розумінні аспекту початку обрахунку строків звернення до суду за ч.2 ст.233 КЗпП в редакції, яка діє з 19.07.2022 може бути лише сукупність грошового атестату та відомостей, в яких відповідач повідомив позивачу про застосований механізм при обрахунку його грошового забезпечення. І якщо грошовий атестат датується нормативно моментом звільнення особи, то про застосований відповідачем неналежний механізм при обрахунку грошового забезпечення позивача, останній дізнався лише з листа відповідача від 13.03.2026, де відповідач посвідчив, що механізм первинної редакції п. 4 ПКМУ 704, ним застосовано не було, а до суду позивач звернувся 25.03.2026, тобто в межах трьохмісячного строку.
Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивач звільнений зі служби 22.02.2025, а з позовною заявою до суду звернувся 25.03.2026, тобто з пропуском строку звернення до суду. Щодо доводів позивача про необізнаність із його порушеним правом, суд першої інстанції зазначив, що з програми "Діловодство спеціалізованого суду" встановлено, що позивач 22.05.2025 вже звертався до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Національного університету цивільного захисту України щодо перерахунку його грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 20.05.2023 (судова справа № 520/13101/25) та у вказаній справі судом 28.05.2025 було ухвалено рішення, що свідчить про обізнаність позивача про своє порушене право щодо нарахування та виплати йому грошового забезпечення в неналежному розмірі та про об`єктивну можливість звернення позивача до суду з відповідним позовом в більш короткі строки. Відтак, наведені позивачем в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду обставини не свідчать про існування будь-яких перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Реалізація цього права передбачає, зокрема, дотримання порядку, визначеного процесуальним законом, в тому числі щодо строків звернення до адміністративного суду.
За змістом статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до абзацу першого частини 1 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За змістом частини 2 статті 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Норми статті 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Вказана норма поширює свою дію на всіх працівників та службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 990/156/23.
Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі – Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, частини 1 і 2 статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Тобто, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Водночас після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 зауважила, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.
Верховний Суд наголосив на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
З матеріалів справи встановлено, що позовні вимоги стосуються перерахунку грошового забезпечення позивача за період з 20.05.2023 по 22.02.2025, а отже до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми частини 2 статті 233 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX, як правильно зазначено судом першої інстанції.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що у спірних правовідносинах, у поняття «письмове повідомлення про нараховані та сплачені позивачу суми при звільненні» у розумінні аспекту початку обрахунку строків звернення до суду за частиною 2 статті 233 КЗпП України в редакції, яка діє з 19.07.2022, може бути лише сукупність грошового атестату та відомостей, в яких відповідач повідомив позивачу про застосований механізм при обрахунку його грошового забезпечення. І якщо грошовий атестат датується нормативно моментом звільнення особи, то про застосований відповідачем неналежний механізм при обрахунку грошового забезпечення позивача, останній дізнався лише з листа відповідача від 13.03.2026, де відповідач посвідчив, що механізм первинної редакції пункту 4 ПКМУ № 704, ним застосовано не було, а тому звернувшись до суду 25.03.2026 позивач не пропустив трьохмісячний строк, передбачений частиною 2 статті 233 КЗпП України.
З цього приводу колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову, який передбачений частиною 2 статті 233 КЗпП України (в редакції Закону № 2352-IX), слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні), зокрема, грошового атестата. Визначення моменту вручення грошового атестата як початку перебігу строку відповідає вимогам частини 2 статті 233 КЗпП України та не суперечить принципу юридичної визначеності.
Апелянт зазначає, що дізнався про порушення своїх прав з листа відповідача від 13.03.2026, де відповідач посвідчив, що механізм первинної редакції п. 4 ПКМУ 704 ним застосовано не було.
При цьому колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи не вбачається, а судом першої інстанції цього встановлено не було на підставі належних, допустимих та достовірних доказів, коли саме позивачу було вручено грошовий атестат або інший письмовий документ, в якому детально зазначено усі суми, які були нараховані та виплачені апелянту при звільненні, адже саме з цього моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, обчислюється тримісячний строк для подання адміністративного позову.
Враховуючи зазначене, без установлення події, з якою пов`язується початок перебігу строку звернення до суду з цим позовом, висновок суду першої інстанції про його порушення позивачем є передчасним.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції на те, що позивач вже звертався до суду з позовом до відповідача щодо перерахунку його грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 20.05.2023, адже суд, посилаючись на цю обставину, лише констатував про обізнаність позивача про своє порушене право щодо нарахування та виплати грошового забезпечення, при цьому не встановивши день, коли позивач на думку суду, дізнався про порушення його прав, свобод чи інтересів, а тому неможливо достовірно встановити з якого моменту почав обраховуватись строк для звернення до суду з позовом в межах цієї справи. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що приймаючи постанову від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 Верховний Суд зазначив, що він відступив від правових висновків, які викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 03.01.2025 у справі № 400/4829/24 та від 20.11.2023 у справі № 160/5468/23, в яких Верховний Суд констатував, що у випадках звільнення військовослужбовця з військової служби та у разі невиплати йому частини грошового забезпечення, на отримання якого він мав право під час проходження служби, перебіг строку звернення починається з дати його звільнення з цієї служби.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.
При цьому колегія суддів зауважує, що відповідно до частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Враховуючи вищевикладене, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з частиною 3 статті 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали про повернення позовної заяви було допущено порушення норм процесуального права, що є підставою для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2026 з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 242, 294, 308, 311, 312, 320, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року по справі № 520/6610/26 - скасувати.
Справу № 520/6610/26 за позовом ОСОБА_1 до Національного університету цивільного захисту України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційного оскарженню.

Головуючий суддя 		Л.О. Фоміна 	
Судді	   	В.Б. Русанова   А.О. Бегунц