Справа № 177/2650/26
Провадження № 2/177/1985/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України
09 вересня 2026 року 
Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Суботіної С. А.
за участі: секретаря Ференц Я. З., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ТОВ «Фінпром маркет» Гедзь О.В. через підсистему «Електронний суд» 28.07.2026 звернулася до суду з указаним позовом, уточнивши який 24.08.2026, просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованість за договором кредиту № 6842427 у загальному розмірі 16296,00 грн, а також понесені позивачем судові витрати.
В обґрунтування пред`явлених вимог указала, що між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» ( далі по тексту – ТОВ «1 Банк») та ОСОБА_1 укладено 15.01.2026 договір про надання коштів у кредит № 6842427, за умовами якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 8000,00 грн строком на 360 днів із застосуванням фіксованої процентної ставки 0,95% у день, які нараховуються на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 17,25 % від суми наданого кредиту, що становить 1380,00 грн. У разі порушення відповідачем строків повернення кредиту нараховується неустойка в розмірі 400,00 грн за кожен день поднастрокового користування кредитом. Договір підписано електронним підписом позичальника шляхом відтворення одноразового ідентифікатора, надісланого на вказану відповідачем електронну адресу. Кредитодавець виконав умови кредитного договору, за посередництвом платіжної установи передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 8000,00 грн шляхом перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 . Оскільки відповідачем належним чином умови договору № 6842427 не виконувалися, у нього утворилася заборгованість у загальному розмірі 16296,00 грн, із яких: 8000,00 грн – за основною сумою боргу, 6916,00 грн – за процентами, 1380,00 грн – за комісією. Між ТОВ «1 Банк» та ТОВ «Фінпром маркет» 25.02.2026 укладено договір факторингу №25/02/26, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема до відповідача. Оскільки відповідач не здійснює платежів для погашення існуючої заборгованості, продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, чим порушує законні права та інтереси ТОВ «Фінпром маркет», представник позивача звернувся до суду з даним позовом, де просить стягнути з відповідача заборгованість за договором за виключенням заборгованості за пенею.
Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2026 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
Від АТ «Універсал банк» 31.08.2026 надійшли витребувана судом інформація щодо карткових рахунків.
Відповідачем 06.08.2026 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що на нього, як військовослужбовця ЗСУ, розповсюджується положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому не заперечує проти стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту 8000,00 грн. У задоволенні решти вимог просить відмовити.
Користуючись своїм правом, представником позивача 24.08.2026 подано заяву про зменшення позовних вимог.
Також, відповідачем 21.08.2026 подано додаткові пояснення у справі, де він акцентує увагу суду, що не просить зупинити провадження в справі у зв`язку з його перебуванням у лавах ЗСУ, а вирішити спір, врахувавши надані йому, як військовослужбовцю, пільги.
Не погоджуючись із запереченнями відповідача, представником позивача ОСОБА_2 25.08.2026 подано відзив на позовну заяву, де вона із посиланням на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 426/4264/19, зазначає, що на відповідача, який проходить службу за контрактом, не поширюється право на пільги, встановлені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідачем 25.08.2026 подано заперечення на відповідь на відзив, в якому він зазначає, що законом розділено категорії суб`єктів, маючих право на пільгу, для чинних військовослужбовців закон встановлює єдину умову – перебування у статусі військовослужбовця в особливий період. У постановах у справах № 520/12836/19, № 369/11171/19 Верховний Суд вказав, що норма ч. 15 ст. 14 Закону № 2011-ХІ щодо звільнення від нарахування процентів та штрафних санкцій поширюється на всіх військовослужбовців, незалежно від підстав набуття такого статусу (як за призовом, так і за контрактом), а тому відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦК України має бути враховано судом.
Сторони до суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представником позивача подано заяву про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_1  у запереченні на відповідь на відзив зазначив про розгляд справи за його відсутністю на підставі наявних матеріалів справи у зв`язку з виконанням ним бойових завдань із захисту Батьківщини.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний сторонами спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення сторін, суд розглядає справу за відсутності сторін та їх представників, відповідно до поданих ними заяв, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено та відповідачем визнається, що між ТОВ «1 Банк» та ОСОБА_1 15.01.2026 укладено договір кредитної лінії № 6842427, за умовами якого кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів, або достроково, сплатити плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту відповідно до умов договору.
За умовами даного договору сума кредиту складає 8000,00 грн, строк кредитування 360 днів, до 09.05.2027, комісія за надання кредиту 17,25 % від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 1380,00 грн, процентна ставка (фіксована) 0,95 % у день, неустойка 400,00 грн у день.
Указаний договір підписаний його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», про що зазначено у розділ 5 договору.
Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Як передбачено ч. 2 ст. 639 ЦК України,якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Положеннями ч. 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. (ч. 3).
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором кредитний договір № 6842427, чим погодився із запропонованими умовами.
Договори містять докладну інформацію щодо особи позичальника – ОСОБА_1 , зокрема дату народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта, адресу проживання, реквізити банківської карти, номер мобільного телефону, електронну адресу, на яку відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника. Також, до договорів надано довідку ТОВ «1 Банк» про ідентифікацію клієнта ОСОБА_1 .
Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитування, що оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «1 Банк» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з їх повернення.
ТОВ «1 Банк» свої зобов`язання за договорами виконав, за посередництвом платіжної установи ТОВ «Европйська платіжна система», яка діє на підставі ліцензії для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, відповідач отримав 15.01.2026 на виконання договору № 6842427 грошові кошти в розмірі 8000,00 грн на картку № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжною інструкцією від 15.01.2026, та довідкою ТОВ «Европйська платіжна система».
Від АТ «Універсал банк» надійшло повідомлення, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у банку емітовано банківську картку № НОМЕР_3 , на яку 15.01.2026 зараховано 8000,00 грн.
Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № 6842427, після надання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 8000,00 грн, первісним кредитором нараховано одноразово у день видачі кредиту комісію у розмірі 1380,00 грн, у період з 15.01.2026 по 15.04.2026 щоденно нараховувалися відсотки за узгодженою у договорі ставкою 0,95 %, що з урахуванням суми кредиту становить 76 грн. 
Оскільки відповідачем не здійснено жодного платежу на погашення заборгованості, комісії та відсотків, ТОВ «1 Банк» у період з 14.02.2026 по 25.03.2026 нарахована неустойка по 400 грн в день.
Таким чином, через несвоєчасне та неналежне виконання відповідачем умов договору, у відповідача утворилася заборгованість за основною сумою боргу 8000,00 грн, за процентами в розмірі 6916,00 грн, заборгованості за комісією в розмірі 1380,00 грн, заборгованості за неустойкою в розмірі 16000,00 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Таким чином договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги.
У пункті 8.2.6 договору № 6842427 визначено право кредитодавця у разі невиконання позичальником зобов`язань за договором на відступлення права вимоги за договором для примусового стягнення заборгованості.
Між ТОВ «1 Банк» та ТОВ «Фінпром маркет» 25.02.2026 укладено договір факторингу №25/02/26, яким ТОВ «Фінпром маркет» набуло права грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, у тому числі за кредитним договором від 15.01.2026 № 6842427, укладеним із ОСОБА_1 .
Відповідно до реєстру прав вимог № 5 від 20.05.2026, позивач отримав право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 6842427 на загальну суму заборгованості 32296,00 грн, з яких 8000,00 грн – за основним боргом, 6916,00 грн – за відсотками, 1380,00 – за комісією, 16000,00 грн – за пенею.
За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). 
Між сторонами виник спір щодо наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку.
Так, у відзиві відповідач зазначає про незгоду з нарахованими складовими заборгованості, а саме відсотків, комісії та неустойки, посилаючись на право списання штрафних санкцій, пені та відсотків по кредиту, відповідно до вимог п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що вказані у відзиві пільги розповсюджуються лише на мобілізованих військовослужбовців, а тому на відповідача не розповсюджується.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_4 за контрактом, що підтверджується довідкою від 20.08.2026 №839/8623/26, наданою начальником штабу – заступником командира в/ч НОМЕР_4 , та посвідченням серії НОМЕР_5 від 29.12.2021.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі по тексту - Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Так, ст. 1-2 Закону № 2011-XII передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, із урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Водночас перелік пільг, які надаються військовослужбовцям та членам їх сімей, визначено у ст. 14 Закону № 2011-XII.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 № 1275-VII, ст. 14 Закону № 2011-XII доповнено п. 15 такого змісту: «Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом, не нараховуються».
У подальшому внесено зміни до п. 15 ст. 14 Закону № 2011-XII, яка станом на дату укладення договору викладена у наступній редакції – «військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та / або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та / або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави».
Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), видами військової служби є: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Підставами для отримання пільг військовослужбовцями під час дії особливого періоду є: для військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період - довідка за формами 5 або 6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124 та витяг із наказу або довідка про призов військовозобов`язаного або резервіста на військову службу за призовом від час мобілізації, на особливий період, видана територіальним центром комплектування та соціальної підтримки (раніше - військовим комісаріатом), військовою частиною, органом військового управління, військовим навчальним закладом, установою та організацією Збройних сил України; для військовослужбовців, які проходять військову службу всіх видів, передбачених ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (крім осіб, зазначених в п. 1 цього листа), які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів - довідки за формами 5 або 6 Інструкції та довідка за формою, яка встановлена додатком 4 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій 4 та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413.
Таким чином, військовослужбовці, які надали вищезазначені документи, мають право на пільги, визначені п. 15 ст. 14 Закону №2011-XII.
Отже, в даному випадку відповідач мав повідомити кредитора, що він є військовослужбовцем та надати відповідні документи щодо застосування відповідної пільги.
У постанові Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, у якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 426/4264/19.
При цьому матеріали справи не містять доказів, що відповідач у відповідності до положень ч. 15 ст. 14 Закону №2011-XII та порядку визначеному листом Національного банк України від 02.09.2014 №18-112/48620 надавав / надіслав ТОВ «1 банк» як первісному кредитору, чи його правонаступнику – фактору ТОВ «ФК «Фінпром маркет», перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 №322/2/7142. 
В матеріалах справи також відсутні будь-які документи на підтвердження того, що відповідач брав або бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, та перебував або перебуває безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Тому, із врахуванням викладеного, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для застосування у даному випадку положень ч. 15 ст. 14 Закону №2011-XII щодо нарахованих процентів за користування кредитними коштами.
У запереченнях на відповідь на відзив, ОСОБА_1 посилається на неіснуючу судову практику Верховного Суду, а саме на справи № 520/12836/19 та № 369/11171/19, а тому судом до уваги не приймаються.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Фінпром маркет» у повному обсязі, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути за договором від 15.01.2026 № 6842427 заборгованість за основним боргом у розмірі 8000,00 грн, за відсотками у розмірі 6916,00 грн, за комісією в розмірі 1380,00 грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Так, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн та витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 6500,00 грн.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову – на відповідача.
Суд враховує, що при зверненні з позовом до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн, який, із урахуванням задоволення позовних вимог, а також вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному розмірі (а.с.1).
Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В обґрунтування витрат на правову допомогу стороною позивача було подано договір про надання правничої допомоги від 11.05.2026 № 11-05/26/ФП, укладений ТОВ «Фінпром маркет» з адвокатом Ткаченко Ю.О.; акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, що є додатком №1 до договору №11-05/26/ФП; витяг з акту № 1-ФП приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 11.05.2026 № 11-05/26/ФП із зазначенням найменування наданих адвокатом послуг (вивчення наявних у клієнта документів та їх аналіз, вивчення правової позиції, аналіз судової практики, збір документі в та доказів, судовий супровід в суді першої інстанції) та їх вартості; платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 850022335.1 від 12.06.2026, ордер серії АХ №1363629 адвоката Ткаченко Ю.О. на надання правничої допомоги ТОВ «Фінпром маркет»; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ПТ № 2099 на ім`я Ткаченко Ю.О., довіреність від 04.09.2025.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 справі № 904/4507/18).
Також у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі №903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
Верховний Суд у постанові від 28.09.2022 у справі № 534/14/20 (провадження №61-6638св22), аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції, врахував, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.
Суд, розглянувши вказані докази (зокрема, акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 05.06.2026, згідно з яким, за надані послуги визначено вартість в сумі 4500,00 грн), оцінивши розмір витрат на правничу допомогу з точки зору реальності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, враховуючи ціну позову, приходить до висновку, що заявлені до відшкодування витрат на правничу допомогу не є реальними та пропорційними сумі заявлених позовних вимог. Справа розглянута в спрощеному провадженні з повідомленням сторін. Однак, сторони безпосередньої участі в судових засіданнях з розгляду вказаної справи не брали, сам обсяг доказів у справі є незначним, а справа не вирізняється підвищеною складністю.
Із огляду на викладене, суд приходить до висновку, що обґрунтованою та реальною є сума витрат на правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн, що відповідає реальним витратам на надання правничої допомоги в даній справі, є співмірним з ціною позову.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, – задовольнити.
Стягнути зі  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» (код ЄДРПОУ 43311346, юридична адреса: вул. Садова, буд. 31/33, м. Ірпінь, Бучанський район, Київська область) заборгованість за договором кредитної лінії від 15.01.2026 № 6842427 у загальному розмірі 16296 (шістнадцять тисяч двісті дев`яносто шість) гривень 00 копійок, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривен 00 копійок, заборгованості за відсотками в розмірі 6916 (шість тисяч дев`ятсот шістнадцять) гривень 00 копійок; заборгованості за комісією в розмірі 1380 (одна тисяча триста вісімдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» (код ЄДРПОУ 43311346, юридична адреса: вул. Садова, буд. 31/33, м. Ірпінь, Бучанський район, Київська область) витрати на правничу допомогу в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та на професійну правничу допомогу в розмір 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів після проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено та підписано 11.09.2026

Суддя: | |