Справа № 420/16569/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 04 червня 2026 року надійшов позов ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_2 , в якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення (індексації-різниці) за весь час затримки їх виплати з 01.03.2018р. по день фактичної виплати 27.05.2026р.;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення (індексації-різниці) за весь час затримки виплати з 01.03.2018р. по день фактичної виплати 27.05.2026р. 
Позиція позивача обґрунтовується наступним 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.09.2025р. у справі №420/40862/24 Військовою частиною НОМЕР_1 27.05.2026р. проведено виплату перерахованої індексації грошового забезпечення (індексації-різниці) в сумі 76 750,48 грн. Таким чином, станом на 27.05.2026р. Відповідачем проведено повний розрахунок заборгованості перед Позивачкою по індексації грошового забезпечення (індексації-різниці) за період з 01.03.2018р. до 08.11.2019р. у загальній сумі 76 750,48 грн.
Позивач вважає, що набула права на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом. 
Позиція відповідача обґрунтовується наступним 
Відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами та просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись в цілому на те, що з прийняттям судових рішень вимоги статей 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації втрати частини доходів, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом. За наведених обставин, вбачається, що за умови наявності спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з ВЧ НОМЕР_1 компенсації втрати частини доходів за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 КЗпП України було безпідставним. 
Процесуальні дії та клопотання учасників справи 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку ст.262 КАС України. 
24 червня 2026 року та 25 червня 2026 року від відповідача до суду надійшли відзиви на позовну заяву. 
03 липня 2026 року до суду від позивача надійшла заява про уточнення редакції позовних вимог (вхід. № ЕС/75034/26).
Ухвалою суду від 15 липня 2026 року прийнято заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог (вхід. № ЕС/75034/26 від 03.07.2026 року) по справі № 420/16569/26 до розгляду. 
Станом на 03 вересня 2026 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило. 
Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.
Обставини справи встановлені судом
ОСОБА_1 (далі - Позивач) до 08.11.2019р. проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 .
Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 20 вересня 2019 року № 391 підполковник ОСОБА_1 звільнена з військової служби у запас за підпунктом “б” (за станом здоров`я) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”. 
У подальшому, наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 08.11.2019р. № 271 Позивач виключена зі списків особового складу частини з 08.11.2019р. Відповідно до Рішення Командувача Сухопутних Військ Збройних Сил України від 19.12.2019р. № 39140, Військову частину НОМЕР_3 виключено з мережі розпорядників бюджетних коштів та зараховано на фінансове забезпечення до Військової частини НОМЕР_1 . 
Таким чином, з 01.01.2020р. фінансове забезпечення Військової частини НОМЕР_3 здійснюється Військовою частиною НОМЕР_1 (далі - Відповідач). 
При цьому, під час проходження військової служби Позивачу не в повному обсязі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення. 
Вважаючи протиправними дії Відповідача щодо відмови Позивачу у нарахуванні та виплаті різниці між сумою індексації грошового забезпечення, що склалась у місяці підвищення доходу та розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року, з урахуванням вимог абзацу четвертого пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. № 1078, за період з 01.03.2018р. до 08.11.2019р., ОСОБА_1 звернулася із відповідним позовом до адміністративного суду. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.09.2025р. у справі № 420/40862/24 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між сумою індексації грошового забезпечення, що склалась у місяці підвищення доходу та розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року в сумі 3263,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.03.2018р. до 08.11.2019р., з урахуванням вимог абзацу четвертого пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078. 
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2026р. відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.09.2025р., у справі № 420/40862/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. 
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.09.2025р. у справі №420/40862/24 Військовою частиною НОМЕР_1 27.05.2026р. проведено виплату перерахованої індексації грошового забезпечення (індексації-різниці) в сумі 76 750,48 грн.
Таким чином, станом на 27.05.2026р. Відповідачем проведено повний розрахунок заборгованості перед Позивачкою по індексації грошового забезпечення (індексації-різниці) за період з 01.03.2018р. до 08.11.2019р. у загальній сумі 76 750,48 грн. 
Проте відповідачем в порушення статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не виплачено на користь позивача компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Позивач вважає, що набула права на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Джерела права та висновки суду 
Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. 
Згідно з статтями 1- 3 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Тобто, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів; 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини, так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).
З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінет Міністрів України 21.02.2001 року прийняв постанову №159, якою затвердив Порядок №159.
В силу приписів пункту 1 Порядку №159 його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року (пункт 2 Порядку №159).
Детальний перелік грошових доходів, що підлягають компенсації, наведено у пункті 3 Порядку №159, яким встановлено, що компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані.
Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
При цьому, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1 - 3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми попередньо нараховані, але не виплачені.
Зі змісту статті 1 Закону №2050-ІІІ слідує, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події) як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
У пункті 4 Порядку №159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 14.05.2020 у справі №816/379/16, від 30.09.2020 у справі №280/676/19, від 13.09.2021 у справі №639/3140/17, від 15.10.2020 у справі №240/11882/19 та від 29.04.2021 у справі №240/6583/20. 
Виходячи з наведеного, суд вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 01.03.2018 року по 27.05.2026 року у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 27.05.2026 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 року у справі № 420/40862/24 відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159. 
Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 01.03.2018 року по 27.05.2026 року у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 27.05.2026 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 року у справі № 420/40862/24 відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява № 303-A, п. 29). 
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
Згідно ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню. 
Розподіл судових витрат 
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. 
Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З огляду на викладені обставини, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України судом не здійснюється. 
Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії - задовольнити. 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 01.03.2018 року по 27.05.2026 року у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 27.05.2026 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 року у справі № 420/40862/24 відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 01.03.2018 року по 27.05.2026 року у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 27.05.2026 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 року у справі № 420/40862/24 відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159. 
Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя С.О. Cтефанов