Справа № 569/10324/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року         с-ще Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області в складі:
судді –     Світличного Р.В.,
за участю секретаря –   Савич Ж. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в с-щі Зарічне цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:
22 липня 2026 року від Рівненського міського суду Рівненської області до Зарічненського районного суду Рівненської області в порядку підсудності надійшов указаний позов, у якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» через свого представника Сахарову О.І. просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 26760,17 грн, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн
На обґрунтування своїх вимог вказує про те, що відповідно до укладеного електронного кредитного договору № 720886053 30 жовтня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відповідачка отримала кредит в сумі 22000,00 грн на 30 днів дисконтного періоду зі сплатою відсотків за користування упродовж указаного періоду. У зв`язку з невиконанням узятих на себе зобов`язань перед первісним кредитором утворилась заборгованість, яку ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року з додатковими угодами до нього відступило для ТОВ «Таліон Плюс», яке у свою чергу 23 лютого 2024 року відступило для ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс», яке 15 липня 2025 року відступило позивачу. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, за станом на день звернення до суду ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 26760,17 грн, яка складається з 21998,78 грн заборгованості по тілу кредиту та 4761,39 грн заборгованості по несплаченим відсотках за користування кредитом.
Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 27 липня 2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін в судове засідання та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву. 
Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 подала додаткові пояснення у справі, у яких оспорює факт зарахування кредитних коштів на її рахунок відсутністю первинних бухгалтерських документів, вказує, що позивачем не доведено, що саме з нею було укладено електронний кредитний договір, позивачем протиправно нараховано проценти та не враховано часткове погашення нею заборгованості в сумі 15386,00 грн, нараховані їй проценти поза межами строку кредитування у період дії воєнного стану не можуть бути стягнуті та підлягають списанню кредитодавцем, договір факторингу укладений майже за три роки до укладення кредитного договору, вона не отримувала письмового повідомлення про відступлення права вимоги, акти приймання-передачі не містять жодних відомостей які дозволяють ідентифікувати відповідача як особу, право вимоги до якої передане позивачу, підсумовує тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту набуття ним права вимоги саме за зобов`язаннями відповідача, а відтак не підтвердив наявність у нього права на звернення до суду з даним позовом. Відповідно до чинного законодавства саме на позивача покладено обов`язок довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Оскільки жодного документального підтвердження передачі права вимоги щодо конкретного кредитного договору відповідача суду не подано, підстави для визнання позивача належним кредитором відсутні. Це у свою чергу виключає його процесуальне право на подання позову в даній справі та самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Також просить відмовити у стягненні з неї витрат на професійну правничу допомогу, а у разі часткового задоволення позову – зменшити їх розмір до співмірного.
Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги необхідно задовольнити частково, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що 30 жовтня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 720886053, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту 22000,00 грн, на платіжну картку на 30 днів дисконтного періоду зі сплатою відсотків за користування упродовж указаного періоду в розмірі 0,47 % за кожен день користування кредитом та у розмірі 1,98 % в день від суми кредиту після закінчення дисконтного періоду (п.1.7., 1.9.1.,1.9.3. Договору).
Цей договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачкою договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV33DT9 30.10.2021 18:56:05 (а.с.48). Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Підписавши 30 жовтня 2021 року договір, ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання здійснювати повернення суми кредиту та сплату нарахованих процентів на банківський рахунок Кредитодавця, що вказаний в реквізитах договору, у строки передбачені договором (п. 2.2.2.1. Договору).
З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит в загальній сумі 22000,00 грн, зокрема 30 жовтня 2021 року 10000,00 грн, 29 листопада 2021 року 2300,00 грн, 05 грудня 2021 року 1500,00 грн, 28 січня 2022 року 7800,00 грн, 05 лютого 2022 року 400,00 грн (а.с.50-52).
Надходження кредитних коштів на належну відповідачці банківську платіжну картку № НОМЕР_1 у вищевказаному розмірі підтверджується меморіальними ордерами АТ «Ощадбанк» № 4007297518 від 01 листопада 2021 року на суму 10000,00 грн, № 626004318 від 01 грудня 2021 року на суму 2300,00 грн, № 0187106718 від 07 грудня 2021 року на суму 1500,00 грн, № 1066332618 від 30 січня 2022 року на суму 7800,00 грн, № 6653809318 від 07 лютого 2022 року на суму 400,00 грн, витребувані судом на підставі клопотання позивача ухвалою суду від 27 липня 2026 року.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Передача права вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до позивача стверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами.
Зокрема, на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року із додатковими угодами у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступає за плату належні йому права грошової вимоги для ТОВ «Таліон плюс», визначені у відповідних реєстрах права вимоги. Наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в момент підписання ними відповідного реєстру прав вимоги (п. 4.1. Договору факторингу).
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило для ТОВ «Таліон плюс» право грошової вимоги до відповідачки в сумі 27461,49 грн (а.с.108-109), з яких 21998,78 грн заборгованість по основному боргу, та 5462,71 грн заборгованість по відсотках.
23 лютого 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 23/0224-01 за умовами якого ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача (а.с.111-115).
З витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 23 лютого 2024 року вбачається, що ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 в сумі 26760,17 грн, з яких 21998,78 грн заборгованість по основному боргу, та 4761,39 грн заборгованість по відсотках (а.с.11-12). 
На підставі договору факторингу № 15/07/25-Е від 15 липня 2025 року, укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» та реєстру боржників від 15 липня 2025 року до договору факторингу № 15/07/25-Е позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 26760,17 грн, з яких 21998,78 грн заборгованість по основному боргу, та 4761,39 грн заборгованість по відсотках (а.с.20-21).
Усі досліджені судом договори факторингу чинні, в судовому порядку недійсними не визнані, а тому створюють відповідні правові наслідки, у тому числі й для відповідачки ОСОБА_1 .
З розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» видно, що відповідачці нараховано 27430,69 грн заборгованості, з яких 21 998,78 грн тіло кредиту та 5462,71 грн проценти (28-29). З розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФЕ «Ейс» відповідачці нараховано 26760,17 грн заборгованості (а.с.30-31).
Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 сплачувала як первісному кредитору 15536,00 грн, так і наступному кредитору ТОВ «Таліон Плюс» 2250,00 грн. Згідно з наданими позивачем розрахунками зазначені кошти були зараховані кредиторами в погашення процентів.
З наданих позивачем та досліджених судом розрахунків неможливо достовірно встановити розмір заборгованості за процентами, з врахуванням п`яти траншів отриманого відповідачкою кредиту. 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Це означає, що саме позивач повинен довести законність та обґрунтованість нарахування процентів, адже саме позивач просить стягнути їх в судовому порядку.
Оскільки позивачем не доведено розмір заборгованості за процентами в сумі 4761,39 грн та правильність їх нарахування відповідно до умов кредитного договору, відтак в цій частині у позові потрібно відмовити.
Наведений відповідачкою у додаткових поясненнях по справі розрахунок судом не приймається, оскільки проведений ОСОБА_1 з розрахунку тіла кредиту у 10000,00 грн, у той час коли судом безспірно встановлено отримання відповідачкою кредиту в сумі 22000,00 грн.
При цьому суд не надає оцінки доводам відповідачки щодо нарахування процентів після закінчення строку кредитування, оскільки за результатами дослідження наданих позивачем розрахунків судом не встановлено самого розміру процентів, який позивач просить стягнути, а тому відповідні доводи не мають визначального значення для вирішення спору.
Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин, розмір основної заборгованості відповідачки за кредитним договором становить 21998,78 грн.
Доказів погашення основної суми заборгованості в іншому розмірі, ніж встановлено судом, відповідачкою позивачу чи будь-якому попередньому кредитору не надано, а тому позов саме у такому розмірі слід задовольнити.
Пред`являючи позов, позивач поніс 2662,40 грн витрат по сплаті судового збору.
Судовий збір слід розподілити за правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов майнового характеру задоволений на 82,20% відтак з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2188,49 грн судового збору (2662,40*82,20% =2188,49).
Розподіляючи витрати на професійну правничу допомогу, суд враховує правила ч. 4 ст. 137 ЦПК України, згідно яких розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18, від 31 серпня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц, додатковій постанові Верховного Суду від 19 листопада 2020 року в справі №734/2313/17.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Такі послуги адвоката, як надання усної консультації, тривалістю 2 години на суму 3000,00 грн та складання позовної заяви тривалістю 2 год, вартістю 5000,00 грн, вивчення матеріалів справи тривалістю 2 год, вартістю 1000,00 грн, підготовка адвокатського запиту тривалістю 1 год, вартістю 500,00 грн, підготовка клопотання про отримання інформації тривалістю по 1 год, вартістю 500,00 грн, на загальну суму 7000,00 грн є очевидно завищеними та підлягають зменшенню, адже виконані адвокатом роботи не потребували багато часу та були не складними.
Виходячи з критеріїв обґрунтованості та пропорційності судових витрат, а також принципу розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача повинен становити 1000,00 грн.

На підставі ст. 526, 527, 530, 1050, 1054, 1079 ЦК України, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 263 – 265, 273 ЦПК України
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за договором кредитної лінії № 720886053 від 30 жовтня 2021 року у розмірі 21998,78 грн (Двадцять одна тисяча дев`ятсот дев`яносто вісім гривень сімдесят вісім копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 2188,49 грн (Дві тисячі сто вісімдесят вісім гривень сорок дев`ять копійок) судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 1000,00 грн (Одна тисяча гривень) витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.
Учасники справи:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», 02094, м. Київ, Юрія Поправки, 6 кабінет 13, ЄДРПОУ: 42986956;
Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя:         Р.В. Світличний