ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/544/26 Справа № 194/1059/25 | | Суддя у 1-й інстанції -  Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
(додаткова)

18 серпня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Агєєва О.В.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія»,
третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області,
розглянув без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпро справу, що виникла з трудових правовідносин, в якій подана заява Товариством з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про ухвалення додаткового рішення, головуючий у суді першої інстанції Корягін В.О.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У липні 2025року ОСОБА_1 подав в суд позов проти Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» (далі — ТОВ «Шахтобудівельна компанія», Товариство), в якому вимагав стягнути з відповідача на його користь недоплачену компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 24566,02грн, середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 10 по 29 квітня 2025року у розмірі 61 410,38грн, суми невиплачених лікарняних за листками непрацездатності з 09 січня 2025року по 28 березня 2025року у розмірі 252 105,36грн.
Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» з 22 січня 2020року по 10 квітня 2025року, звільнений за власним бажанням на підставі наказу від 10 квітня 2025року. При звільненні позивачу було виплачено розрахунок, який складався з компенсації за невикористані дні відпустки. Проте, на переконання позивача, остаточний розрахунок відповідачем проведено несвоєчасно та не в повному обсязі, а саме не в повному обсязі оплачено листки тимчасової непрацездатності за період з 09 січня 2025року по 28 березня 2025року, невірно розраховано суму компенсації за дні невикористаної відпустки, остаточний розрахунок проведено 29 квітня 2025року, що є порушенням статті 116 КЗпП України.
Вважав, що відповідач при визначенні суми компенсації за невикористану відпустку за 91 календарний день не дотримався Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995року №100, за розрахунками позивача сума компенсації має складати 294 122,92грн, в той час як роботодавцем було виплачено лише 269 556,90грн, тобто не доплачено 24 566,02грн.
Крім того, за розрахунком позивача, відповідач має сплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (за несвоєчасну виплату заробітної плати у вигляді простою за період з 09 по 14 січня 2025року в сумі 1 703,25грн) за період з 10 по 29 квітня 2025року у розмірі 61 410,38грн.
Також ОСОБА_1 стверджував, що у період з 05 грудня 2024року по 28 березня 2025року він перебував на лікарняному, 28 березня 2025року йому встановлена стійка втрата працездатності, проте, на момент звернення до суду з даним позовом залишаються неоплаченими листки непрацездатності за вищевказаний період, тобто за 78 днів, що за розрахунками позивача становить 252 105,36грн.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2025року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Шахтобудівельна компанія», третя особа: Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про стягнення заробітної плати за невикористану відпустку, середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні та суми невиплачених сум лікарняних, відмовлено. Судовий збір покладено на державу. Стягнуто з ОСОБА_1 до ТОВ «Шахтобудівельна компанія» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00грн.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 серпня 2026року залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2025року - залишено без змін.
Заяви та клопотання подані учасниками справи
06 серпня 2026року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява ТОВ «Шахтобудівельна компанія», яка подана через представника Рабко Тетяну Олексіївну, про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, яка обґрунтовувалась тим, що судом апеляційної інстанції при ухваленні судового рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу понесену відповідачем в суді апеляційної інстанції в розмірі 7000,00грн.
Надходження заяви до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 серпня 2026року справу за заявою ТОВ «Шахтобудівельна компанія» про ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи.
Заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи своїх заперечень на клопотання про ухвалення додаткового рішення у справі не подавали.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку про те, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 3 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.
Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат /частина тринадцята статті 141 ЦПК України/.
Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” від 05 липня 2012року, договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Водночас, в чинному цивільно-процесуальному законодавстві передбачені критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін /пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020року у справі № 755/9215/15-ц/.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим /див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)/.
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено /пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України/.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, підлягають доказуванню та можуть підтверджуватися сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. 
Аналогічна позиція висловлена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 20 травня 2026року у справі № 911/969/24 (провадження № 12-38гс25), Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат/постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18/.
Встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу представник ТОВ «Шахтобудівельна компанія» - Рабко Т.О. надала: копію договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 01 листопада 2022року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнська адвокатська допомога» та ТОВ «Шахтобудівельна компанія»; додаткові угоди до вказаного вище договору від 26 травня 2023року № 1/2022, від 01 червня 2023року № 2, від 09 січня 2025року № 1/25, від 26 грудня 2025року №2/25; додаток № 1 до додаткової угоди № 1/25 від 09 січня 2025року та додаток № 1 до додаткової угоди № 2/25 від 26 грудня 2025року “Розмір винагороди (гонорару) за надану правову (професійну правничу) допомогу щодо супроводження справ у судах”; розрахунок розміру винагороди приймання-передачі наданих послуг (професійної правничої допомоги) за договором про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 05 серпня 2026року, відповідно до якого вартість послуг зі складання та подання до суду через підсистему ЄСІКС “Електронний суд” відзиву на апеляційну скаргу у справі № 194/1059/25 та за участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції становить 7 000,00грн; акт №24 від 05 серпня 2026року прийому-передачі отриманої професійної правничої допомоги до договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) № б/н від 01 листопада 2022року, за змістом якого Адвокатське об`єднання надало, а Товариство як клієнт прийняв професійну правничу допомогу у справі № 194/1059/25, вартість якої становить 7 000,00грн; рахунок на оплату № 24 від 05 серпня 2026року за надання юридичних послуг (правової допомоги) на суму 7 000,00грн. 
Отже, зазначене підтверджує фактичне здійснення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Тож, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Аналогічна позиція відображена в постанові Верховного Суду від 28 вересня 2023року у справі № 686/31892/19.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Тому, виходячи з положень частини третьої статті 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, апеляційний суд вважає, що зазначені представником відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00грн є завищеними.
Зокрема, апеляційний суд зауважує, що з огляду на характер виниклих між сторонами правовідносин, складність такої справи, підготовка та ведення даної справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви ТОВ «Шахтобудівельна компанія» про стягнення з позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції та ухвалення додаткового судового рішення у справі.
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Шахтобудівельна компанія» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00грн, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 141, 270, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Задовольнити частково заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про ухвалення додаткового рішення.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00грн.
В іншій частині вимог заяви – відмовити.
Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 18 серпня 2026року.

Судді: