Справа №752/20726/24
Провадження №2/752/12773/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року        м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі судді Кордюкової Ж.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» Державного підприємства «Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма «ПРОГРЕС» про стягнення недорахованої заробітної плати,- 

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року адвокат Хомич І.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» Державного підприємства «Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма «ПРОГРЕС» (далі - ДП ДК «Укрспецекспорт») про стягнення недорахованої заробітної плати.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач працював у відповідача з 01.10.2014 по 17.12.2018 на посаді начальника режимно-секретного відділу та на посаді заступника директора з 18.12.2018 по 15.07.2024. 
15.05.2024 позивач був попереджений про можливе наступне звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників ДП ДК «Укрспецекспорт». 
Наказом від 10.07.2024 № 87-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено позивача з роботи 15.07.2024 з посади заступника директора згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, передбачено виплату грошової компенсації за невикористані дні відпусток, виплату вихідної допомоги у розмірі шести середніх місячних заробітків. 
При звільненні позивачу не була нарахована та виплачена надбавка за роботу в умовах режимних обмежень за період 01.03.2022 по 08.05.2024, тобто відповідачем порушено чинне законодавство щодо компенсації у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці. 
Позивачу як працівнику режимно-секретного органу підприємства, який постійно працював в умовах режимних обмежень, була встановлена та виплачувалась надбавка за роботу в умовах режимних обмежень до посадового окладу у розмірі 30% до 01.03.2022 та з 09.05.2024 до дня звільнення. При звільненні позивача відповідач не виплатив позивачу надбавку за роботу в умовах режимних обмежень до посадового окладу у розмірі 30% за період з 01.03.2022 по 08.05.2024.
Просив:
визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу надбавок за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01.03.2022 по 08.05.2024 у розмірі 30% від посадового окладу відповідно до ст. 30 Закону України «Про державну таємницю» та Положення про види, розмір і порядок надання компенсації громадянами у зв`язку із роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 414 від 15.06.1994;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01.03.2022 по 08.05.2024 у розмірі 30% від посадового окладу відповідно до ст. 30 Закону України Про державну таємницю» та Положення про види, розмір і порядок надання компенсації громадянами у зв`язку із роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №414 від 15.06.1994;
стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу.
29.11.2024 представник відповідача Радванська Н.В. подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовної заяви. 
Зазначила, що при звільненні позивача були виплачені всі належні платежі. 
Позивач у період з 01.10.2014 по 15.07.2024 працював в ДП ДК «Укрспецекспорт» на посаді начальника режимно-секретного відділу (з 01.10.2014 по 17.12.2018 ) та заступника директора (з 18.12.2018 по 15.07.2024).
Наказом ДП ДК «Укрспецекспорт» №13-ТВО від 24.042023 на позивача, як заступника директора (з питань режиму), з 24.04.2023 по 06.06.2024 було додатково покладено тимчасове виконання прав та обов`язків начальника режимно-секретного відділу. Позивач не надав докази, що він мав допуск та доступ до відомостей, які мають ступінь секретності «таємно», що є необхідною умовою для отримання надбавки до посадового окладу.
Розпорядженням ДП СЗТФ «ПРОГРЕС» №5-Р від 06.04.2022 «Про призупинення нарахувань та додаткових виплат передбачених колективним договором, ДП СЗТФ «ПРОГРЕС» на період дії воєнного стану» на період дії правового режиму воєнного стану призупинено з 01.03.2022 щомісячні нарахування та додаткові виплати всім працівникам ДП СЗТФ «ПРОГРЕС», передбачені п. 3.8. Колективного договору ДП СЗТФ «ПРОГРЕС» від 01.04.2021. Отже, порушення трудових прав позивача не було
16.12.2024 позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що представником відповідача не надано належних та допустимих доказів, які б спростували заявлені позовні вимоги щодо протиправності дій відповідача.
24.12.2024 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в який підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що пунктом 3.8. Колективного договору запроваджені додаткові виплати, у тому числі надбавка за роботу в умовах режимних обмежень. Вказана надбавка до посадових окладів у розмірі 30% була встановлена з 01.06.2021 на підставі наказу № 63-П від 24.05.2021, у т.ч. і на підставі наказу від 24.05.2021 № 12 -ДСК «Щодо надання доступу до державної таємниці ОСОБА_1 ».
Позивачу достеменно відомо про призупинення виплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень з 06.04.2022. Отже, початком строку для звернення позивачем до суду за вирішенням трудового спору є 04.05.2022, тобто день, коли позивач не отримав додаткову заробітну плату у вигляді надбавки за роботу в умовах режимних обмежень. Враховуючи положення пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, яким на період дії карантину строки, визначені статтею 233 КЗпП, продовжено до 30 червня 2023 року, вважає, що 30.06.2023 закінчився строк для звернення позивача до суду за вирішенням трудового спору. Позивач звернувся до суду з позовною заявою 05.09.2024, що вказує на пропуск ним тримісячного строку для звернення до суду. 
01.07.2026 постановлено ухвалу про прийняття справи до провадження, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Департамент охорони державної таємниці та ліцензування (СБУ) листом від 15.08.2014 №10098 погодив призначення ОСОБА_1 на посаду начальника режимно-секретного відділу ДП ДК «Укрспецекспорт» ДП «Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма «ПРОГРЕС».
Позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем, в період з 01.10.2014 по 17.12.2018 на посаді начальника режимно-секретного відділу та з 18.12.2018 по 15.07.2024 на посаді заступника директора, що підтверджується даними трудової книжки серії НОМЕР_1 .
Наказом ДП ДК «Укрспецекспорт» № 87-ос від 10.07.2024 ОСОБА_1 звільнено 15.07.2024 з посади заступника директора з виплатою компенсацію за невикористані дні відпусток, вихідної допомогу у розмірі шести середніх місячних заробітків.
Наказом ДП ДК «Укрспецекспорт» від 14.02.2019 №8 створено на правах окремого структурного підрозділу режимно-секретний орган (далі - РСО), до складу якого включено заступника директора (з питань режиму), на якого покладаються обов`язки та права керівника РСО.
Пунктом 3.8.7 Колективного договору, схваленого загальними зборами трудового колективу ДП ДК «Укрспецекспорт» 08.02.2021, передбачено, що крім основної заробітної плати на підприємстві запроваджується наступні додаткові виплати: надбавка за роботу в умовах режимних обмежень. Види, розміри і порядок виплат надбавки регулюються чинним законодавством України у сфері охорони державної таємниці
Наказом ДП ДК «Укрспецекспорт» №63-П від 24.05.2021 встановлено заступнику директора (з питань режиму) ОСОБА_1 надбавку до посадового окладу 30% з 01.06.2021 як такому, що працює в умовах режимних обмежень з відомостями та їх матеріальними носіями.
Розпорядженням ДП ДК «Укрспецекспорт» №5-Р від 06.04.2022 призупинено з 01.03.2022 на період дії воєнного стану щомісячні нарахування та додаткові виплати усім працівникам, що передбачені п.3.8. Колективного договору від 01.04.2021.
Розпорядженням ДП ДК «Укрспецекспорт» №3-Р від 09.05.2024 відновлено дію пункту 3.8.7. Колективного договору від 01.04.2021.
Наказом ДП ДК «Укрспецекспорт» №13-ТВО від 24.04.2023 на заступника директора (з питань режиму) ОСОБА_1 з 24.04.2023 покладено тимчасове виконання прав та обов`язків начальника режимно-секретного відділу.
Дія вказаного наказу була припинена наказом ДП ДК «Укрспецекспорт» № 65-ТВО від 05.06.2024.
Наказом ДП ДК «Укрспецекспорт» № 44-П від 09.05.2024 заступнику директора ОСОБА_1 встановлена надбавку до посадового окладу у розмірі 30% як працівнику режимно-секретного органу підприємства, який постійно працює в умовах режимних обмежень
Отже, позивачу дійсно не нараховувалась та не виплачувалась надбавка за роботу в умовах режимних обмежень за період 01.03.2022 по 08.05.2024. Зазначена обставина сторонами не оспорювалась та підтверджена письмовими доказами.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата складається із основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу. Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Відповідно до ст. 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про державну таємницю» у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, визначені Положенням, затвердженим поставною КМУ від 15.06.1994 № 414 (далі - Положення №414).
Пунктом 4-1 Положення №414 встановлено, що працівникам режимно-секретних органів в органах законодавчої, виконавчої та судової влади, органах прокуратури, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), установлюється залежно від ступеня секретності інформації у таких розмірах:
відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 60 відсотків;
відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 50 відсотків;
відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 30 відсотків.
Відповідно до пункту 6 Положення №414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки з урахуванням періодичності роботи, яка передбачає доступ до державної таємниці, визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи, відповідно до затвердженого таким керівником положення.
Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.
За змістом пункту 2 Положення, компенсація надається у виді надбавок до посадових окладів (тарифних ставок) у відсотковому відношенні, розмір якого залежить від ступеня секретності інформації, до якої оформлено допуск. 
Виплата надбавки у відповідному розмірі до посадового окладу особі, яка працює в умовах режимних обмежень, здійснюється на підставі наказу керівника відповідного органу, у якому особа працює/проходить службу. Водночас умови, за яких особа має право на отримання такої надбавки, а також її розмір визначають Закон статті 22 Закону «Про державну таємницю» та Положення №414. 
Отже, необхідною умовою отримання надбавки у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.
Судом встановлено, що позивач працював у відповідача з 01.10.2014 по 17.12.2018 на посаді начальника режимно-секретного відділу та на посаді заступника директора з 18.12.2018 по 15.07.2024. 
Отже в період роботи з 01.03.2022 по 08.05.2024 позивач в силу своєї професійної діяльності постійно працював з відомостями, що становлять державну таємницю, мав доступ до державної таємниці, через що йому повинна надаватися відповідна компенсація, отже він мав право на отримання надбавки у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці.
Суд відзначає, що в п. 3.8.7. Колективного договору також зазначено, що на підприємстві запроваджуються додаткові виплати, у тому числі надбавка за роботу в умовах режимних обмежень, проте є застереження, що види, розміри і порядок виплат надбавки регулюються чинним законодавством України у сфері охорони державної таємниці.
Отже, в даному випадку правовідносини, пов`язані з видом, розміром і порядком виплат надбавки за роботу в умовах режимних обмежень регулюються Положенням №414, а не умовами Колективного договору.
Отже, виходячи з викладеного суд вважає, що відповідач неправомірно та безпідставно не нараховував та не виплачував позивачу надбавку до посадового окладу у розмірі 30% за роботу в умовах режимних обмежень за період 01.03.2022 по 08.05.2024, як працівнику режимно-секретного органу підприємства, який постійно працює в умовах режимних обмежень, яка передбачена нормами Закону України Про державну таємницю» та Положенням № 414. 
Право позивача на отримання такої надбавки прямо встановлено Законом, не залежить від умов колективного договору, а тому роботодавець не мав вправа обмежувати нарахування та виплату такої надбавки ОСОБА_1 в односторонньому порядку, не зважаючи на дію правового режиму воєнного стану.
Наведене дає підстави для висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими.
Під час розгляду цієї справи суд враховує приписи ч.1 ст. 417 ЦПК України, якою встановлено, що вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
В постанові від 20.05.2026 Верховний Суд зазначив, що відповідач звертав увагу судів на те, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з позовом, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, але судами не було надано належної правової оцінки цим доводам.
Отже, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, не були взяті до уваги та перевірені доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з позовом, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України.
Суд враховує, що відповідач у запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву зазначав, що позивачу достеменно відомо про призупинення виплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень з 06.04.2022. Отже, початком строку для звернення позивачем до суду за вирішенням трудового спору є 04.05.2022, тобто день, коли позивач не отримав додаткову заробітну плату у вигляді надбавки за роботу в умовах режимних обмежень. Враховуючи положення пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, яким на період дії карантину строки, визначені статтею 233 КЗпП продовжено до 30 червня 2023 року, вважає, що 30.06.2023 закінчився строк для звернення позивача до суду за вирішенням трудового спору. Позивач звернувся до суду з позовною заявою 05.09.2024, що вказує на пропущення ним тримісячного строку для звернення до суду.
У додаткових поясненнях представник позивача зазначив, що строк звернення до суду не пропущений.
Оцінюючи зазначені доводи, суд відзначає наступне.
Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" було установлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин.
Карантин неодноразово продовжувався.
Постановою КМУ від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Пунктом 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України 
визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
При суд враховує, що частину першу статті 233 КЗпП України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2025 від 11.12.2025.
Отже, на момент, коли позивачу не нараховувалась та не виплачувалась надбавка до посадового окладу у розмірі 30% за роботу в умовах режимних обмежень, як працівнику режимно-секретного органу підприємства, який постійно працює в умовах режимних обмежень, тобто в період 01.03.2022 по 08.05.2024, діяли норми КЗпП України, згідно з якими позивач мав право звернутись до суду за вирішенням трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Про порушення свого права позивач дізнався, коли йому не була виплачена заробітна плата, до складу якої входила надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень.
Таким чином, перебіг строку, визначеного ч.1 ст.233 КЗпП України, впродовж якого позивач мав право звернутись до суду з позовом про захист свого права на отримання надбавки до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень щодо кожної щомісячної виплати починався з дня, наступного за днем отримання позивачем заробітної плати. 
Враховуючи, що розпорядженням ДП ДК «Укрспецекспорт» №3-Р від 09.05.2024 відновлено дію пункту 3.8.7. Колективного договору від 01.04.2021, тобто відновлено нарахування та виплату надбавки до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень, зазначений строк сплинув 09.08.2024, а з позовом ОСОБА_1 звернувся 05.09.2024, що підтверджується відбитком штемпеля на поштовому конверті.
Наведене свідчить про те, що позивач дійсно пропустив тримісячний строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору.
Установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються.
З огляду на викладене, доводи відповідача, яка зазначила, що позивач пропустив тримісячний строк для звернення до суду, є слушними.
Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.
При цьому стаття 234 КЗпП не встановлює переліку поважних причин для поновлення строку, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Вочевидь, що як поважні причини пропущення строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.
У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року в справі № 203/2276/19 вказано, що поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення.
Суд вважає, що позивач пропустив строк для звернення до суду з цим позовом без поважних причин, оскільки відсутні докази того, що дійсно існували об`єктивно непереборні труднощі, які не залежали від волевиявлення позивача, та створювали останньому істотні перешкоди для звернення до суду в межах встановленого строку.
Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, але ним без поважних причин пропущений строку звернення до суду, слід відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави, оскільки позивачу, який звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 . 
Відповідач: Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» Державного підприємства «Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма», місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 2. ЄДРПОУ 05311609.
Рішення складене 11.09.2026.

Суддя         Ж. І. Кордюкова