справа № 278/4308/24

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 року       м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Віктора Мокрецького, за участю секретаря Альони Шлапак, розглянув цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ СПРАВИ
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (далі – ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА») звернулося із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути із останньої заборгованість в загальній сумі 99 127,50 грн.
У обґрунтування заявленого ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» повідомило, що між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНИ» (далі – ТзОВ «ФК «АВЕНТУС УКРАЇНИ») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір на підставі якого відповідачка отримала кредитні кошти та зобов`язалася повернути їх у строки, обумовлені цим договором. У подальшому право вимоги за вказаним договором перейшло до позивача, однак ОСОБА_1 самоусунулася від виконання взятих на себе зобов`язань й через це позивач вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду.

ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН
Ухвалою суду від 09 серпня 2025 року в цій справі суддею Житомирського районного суду Житомирської області Татуйком Є.О. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
У подальшому, в зв`язку з відставкою головуючого судді по справі матеріали цієї справи передані судді Мокрецькому В.І., яким за наслідками розгляду справи 10 червня 2025 року ухвалено заочне рішення про повне задоволення позовних вимог ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА».
20 жовтня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення, яка задоволена відповідною ухвалою суду від 04 грудня 2025 року і новий розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Правом на подання відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 не скористалася, але у заяві про перегляд заочного рішення заперечила проти вимог ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» у повному обсязі. Свою позицію відповідачка обґрунтувала тим, що позивачем не надано доказів видачі ОСОБА_1 кредитних коштів. Такі висновки відповідачки зумовлені тим, що у виписці за її картковим рахунком не вказано особу, яка здійснювала направлення останній грошових коштів у день, в який був укладений вищевказаний кредитний договір. Окрім цього ОСОБА_1 зазначила, що позивачем не вказано яким саме чином та на який номер мобільного телефону останнім здійснювалося надсилання одноразового ідентифікатора і відповідачці взагалі невідомо значення терміну «одноразовий ідентифікатор». Також ОСОБА_1 зауважила, що вона не укладала зазначеного вище кредитного договору, оскільки вона не має електронно-цифрового підпису, а тому не могла підписати раніше згаданий кредитний договір. Також усі надані позивачем письмові докази, на переконання відповідачки, не є належними, допустимими, достовірними та достатніми. Поміж іншого, ОСОБА_1 піддала сумніву здійснений ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» розрахунок заборгованості.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ
08 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладений договір № 087/20-П відповідно до умов п.п. 1.1 якого останнє доручає Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» за відповідну плату здійснювати платежі з використанням реєстру виплат на користь отримувачів відповідно до правил МПС для сервісів Visa Derect/Master Card Money Send (а.с. 37-40).
31 липня 2023 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 6920757 (далі – Договір) відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 25 000 грн (п. 1.3 Договору) строком на 360 днів (п. 1.4 Договору) зі сплатою процентів за користування кредитними коштами на рівні 1,99% в день (п. 1.5.1 Договору). 
Згідно з правилами п. 2.1 Договору кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Окрім цього, п. 9.6 Договору передбачено, що договір уважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в інформаційно-телекомунікаційний системі товариства/зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис споживача на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття договору в повному обсязі.
Також у п. 10 Договору відображений номер РНОКПП ОСОБА_1 , адреса її зареєстрованого місця проживання, й кілька номерів мобільних телефонів серед яких номер мобільного телефону особистого кабінету НОМЕР_2 .
Зазначений договір підписаний одноразовим ідентифікатором «А2749» (а.с. 79-84).
29 травня 2024 року у листі № 7/4984 Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ», серед іншого, повідомляє про успішність транзакції № 1273833364 згідно з якою останнім 31 липня 2023 року об 23 годині 03 хвилини перераховано 25 000 грн на картку № НОМЕР_1 (а.с. 35-36).
Відповідно до проведеного ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» розрахунку заборгованості вбачається, що на підставі зазначеного кредитного договору товариство обліковувало за ОСОБА_1 борг в загальній сумі 69 775 грн із яких 25 000 грн – заборгованість за тілом кредиту та 44 775 грн – заборгованість за процентами (а.с. 17-24). 
Доказів повернення ОСОБА_1 кредитних коштів матеріали справи не містять.
27 травня 2024 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладений договір факторингу № 27.05/24-Ф відповідно до умов якого (п. 1.2) перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2 після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги (а.с. 69-74).
Того ж дня між сторонами зазначеного договору факторингу підписаний акт прийому-передачі реєстру боржників до договору № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року (а.с. 113 зворот).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року ТзОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на підставі зазначеного договору факторингу набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 6920757 на загальну суму 69 775 грн (а.с. 85).
У листі № 20.1.0.0.0/7-250507/17529-БТ від 09 травня 2025 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 вказаним акціонерним товариством емітовано карту № НОМЕР_3 на яку 31 липня 2023 року надійшло 25 000 грн, однак інформація про платника таких грошових коштів у банку відсутня (а.с. 130).

IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного 1законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Приписи ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частиною першою та другою ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). 
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» унормовує, що одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною першою ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Частина друга ст. 1081 ЦК України визначає, що грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.
Згідно з положеннями ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання не сприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ
Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.
Стосовно доводів відповідачки про те, що вона не підписувала вищевказаного кредитного договору суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною п`ятою ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року в справі № 212/10457/21 відображений правовий висновок щодо того, що без введення логіна і паролю в інтернет-банкінгу (де обслуговується позичальник), які відомі виключно останньому, здійснення його верифікації, передання ним та отримання кредитором персональних даних від позичальника з метою укладення договору, є неможливим.
Так, за умовами вищевказаного договору його сторони фактично дійшли згоди, що для підписання цього договору відповідачкою використовуватиметься електронний підпис одноразовим ідентифікатором, що відповідає положенням до Закону України «Про електронну комерцію».
Також матеріалами справи підтверджується наявність у договорі персональних даних відповідачки, а саме: номеру та серії паспорта громадянки України, реєстраційного номеру облікової картки платника податків, який присвоєний Данильчук Д.В., а також адреси її зареєстрованого місця проживання. Окрім цього, номер телефону особистого кабінету ОСОБА_1 в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача вказаний як НОМЕР_2 , і цей номер відповідачка у подальшому вказуватиме у заяві про перегляд заочного рішення як особистий номер мобільного телефону. Окрім того, матеріали справи не містять будь-яких відомостей щодо протиправності дій третіх осіб стосовно відповідачки, як і незаконності заволодінням її персональними даними з метою подальшого укладення зазначеного кредитного договору.
Із вищевикладеного можливо дійти висновку, що раніше згаданий кредитний договір підписаний саме відповідачкою шляхом введення одноразового ідентифікатора (електронний підпис з одноразовим ідентифікатором) і є укладеними у порядку Закону України «Про електронну комерцію», що повністю відповідає положенням зазначеного Закону та приписам ЦК України. Окремо суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять і сторонами у встановленому процесуальним законом порядку суду не надано доказів, які б свідчили про те, що зазначений договір визнаний недійсними. Тобто, за таких обставин, діє презумпція правомірності правочину, оскільки його недійсність прямо законом також не встановлена.
Стосовно посилань ОСОБА_1 на недоведеність факту видачі первісним кредитором тіла кредиту за вищевказаним договором суд звертає увагу відповідачки на те, що відповідно до листа Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» № 20.1.0.0.0/7-250507/17529-БТ від 09 травня 2025 року вбачається, що у день укладення кредитного договору на платіжу картку відповідачки надійшло 25 000 грн, що відповідає розміру тіла кредиту за кредитним договором № 6920757 від 31 липня 2023 року.
Відтак, зважаючи на дату отримання ОСОБА_1 вказаних грошових коштів, їх розмір, а також на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження факту отримання цих коштів від інших осіб, суд уважає доведеним факт отримання відповідачкою тіла кредиту за раніше згаданим кредитним договором.
З приводу сумнівів ОСОБА_1 у правильності проведеного позивачем розрахунку спірної заборгованості суд уважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 22 серпня 2023 року в справі № 922/1280/22 саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок.
Відтак, перевіряючи правильність проведеного позивачем розрахунку заборгованості суд зауважує, що відповідно до умов кредитного договору № 6920757 від 31 липня 2023 року ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 25 000 грн (п. 1.3 Договору) строком на 360 днів (п. 1.4 Договору) зі сплатою процентів за користування кредитними коштами на рівні 1,99% в день (п. 1.5.1 Договору). 
Отже, у цьому випадку борг ОСОБА_1 відповідно до зазначеного кредитного договору має становити 204 100 грн із яких 25 000 грн – заборгованість за тілом кредиту та 179 100 грн – заборгованість за процентами (з розрахунку: 25 000 грн х 1,99%х360 днів).
Водночас, сума заборгованості, заявлена позивачем до стягнення у межах цього провадження, становить 99 127,50 грн із яких 25 000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 44 775 грн – проценти нараховані первісним кредитором й 29 352,50 грн – проценти нараховані позивачем, що є процесуальним правом заявника визначати межі позовних вимог.
Відтак, зважаючи на викладене вище, суд уважає за необхідне задовольнити цей позов у повному обсязі.

VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ
У порядку ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача належить стягнути понесені останнім та документально підтверджені витрати за розгляд цієї справи, що складаються з витрат по сплаті судового збору.
Щодо питання стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. 
За правилами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Так, на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу останнім до матеріалів позову долучено копії: договору про надання правової (правничої) допомоги № 17/07-2024 від 17 липня 2024 року (а.с. 31-32); акту прийому-передачі виконаних робіт від 18 липня 2024 року (а.с. 77); рахунку на оплату по замовленню № 3467/18/07 від 18 липня 2024 року (а.с. 78).
Зокрема, із зазначеного витягу з акту прийому-передачі виконаних робіт убачається, що адвокатом Столітнім М.М. позивачеві надані послуги з консультування на суму 1 000 грн, аналізу практики та правових позицій на суму 1 000 грн, оформлення додатків до позовної заяви на суму 3 000 грн; підготовки та подання позовної заяви і клопотання про витребування доказів на суму 4 000 грн і підготовки адвоката до судових засідань на суму 1 000 грн. 
Загальна вартість наданої правової допомоги згідно із цим витягом з акту становить 10 000 грн.
Так, у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 виснувано, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. 
Отже, у цій постанові Верховний Суд висловив правову позицію з питання, що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за наслідками розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи лише має бути сплачено.
У подальшому від вищевказаної правової позиції Верховний Суд не відступав (постанова від 22 січня 2021 року в справі № 925/1137/19).
Разом із тим, у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року по справі № 761/415/24 відображений правовий висновок згідно із яким за відсутності клопотанням іншої сторони суд не може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відтак, ураховуючи викладене вище, а також зважаючи на відсутність клопотання відповідачки із запереченням розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу та задоволення позовних вимог заявника у повному обсязі, суд уважає стягнути таку суму витрат у розмірі заявленому позивачем, а саме 10 000 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , код платника податків НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» (вул. Загородня, 15, оф. 118/2, м. Київ, код ЄДРПОУ 44559822) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 6920757 від 31 липня 2023 року в сумі 99 127 (дев`яносто дев`ять тисяч сто двадцять сім) гривень 50 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» судовий збір в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 15 липня 2026 року.

Суддя          Віктор Мокрецький