24.08.26 363/4080/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області у складі
головуючого судді Олійник С.В., 
секретаря Захарової Н.В.,
позивача ОСОБА_1 , 
розглянувши адміністративну справу в порядку спрощеного провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

29 червня 2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови серії 1423 №ЕНА 6911910 від 26.03.2026 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 6 ст. 122 КУпАП, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн та просить закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що 26.03.2026 року Вишгородським районним управлінням поліції ГУНП в Київській області винесено постанову серії 1423 № ЕНА 6911910 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 1 700 грн за ч. 6 ст. 122 КУпАП. Згідно з постановою, 26.03.2026 року о 16 год. 10 хв. у м. Вишгород по вул. Набережна ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила зупинку на паркомісці, позначеному дорожньою розміткою 1.35, призначеному для осіб з інвалідністю, чим порушила п. 34 ПДР України. Позивач вважає постанову протиправною та необґрунтованою, оскільки під час розгляду справи працівниками поліції було грубо порушено порядок провадження у справі про адміністративне правопорушення та не забезпечено реалізацію її прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Зокрема, позивач стверджує, що адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП, не вчиняла, а оскаржувана постанова не містить посилань на належні та допустимі докази, які підтверджують наявність у її діях складу адміністративного правопорушення. Сам опис правопорушення та постанова як процесуальний документ не можуть самостійно підтверджувати факт його вчинення, оскільки відповідні обставини мають бути встановлені на підставі належних доказів, досліджених під час розгляду справи. Копію постанови позивачу не вручали, про її існування вона дізналась лише після блокування її рахунків органом державної виконавчої служби. 03.06.2026 року позивач звернулась до начальника Вишгородського РУП ГУНП в Київській області із заявою про надання для ознайомлення матеріалів адміністративної справи від 26.03.2026 року, однак станом на момент звернення до суду такі матеріали їй не надано. Оскаржувану постанову позивач отримала лише 19.06.2026 року у відповідь на зазначену заяву від Сіверськодонецького відділу державної виконавчої служби у Сіверськодонецькому районі Луганської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Позивач також зазначає, що відповідач не надав матеріалів адміністративної справи, які б підтверджували дотримання працівником поліції встановленого КУпАП порядку розгляду справи та наявність доказів в обґрунтування постанови. При цьому сама постанова серії 1423 № ЕНА 6911910 від 26.03.2026 року не містить посилань на такі докази. Таким чином, при винесенні постанови не дотримано вимог КУпАП, порушено гарантоване особі право на об`єктивний та справедливий розгляд справи, а також принципи обґрунтованості та вмотивованості рішення суб`єкта владних повноважень. Відсутність належних доказів вчинення правопорушення та недоведеність його складу є підставами для скасування постанови серії 1423 № ЕНА 6911910 від 26.03.2026 року та закриття провадження у справі. 
Процесуальні дії.
02 липня 2026 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області адміністративний позов прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін та витребувано з Вишгородського РУП ГУНП в Київській області матеріали адміністративної справи відносно ОСОБА_1 
14 липня 2026 року з Вишгородського РУП ГУНП в Київській області надійшли витребувані матеріали.
28 липня 2026 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Головне управління Національної поліції в Київській області заявлені позовні вимоги не визнає, категорично заперечує проти їх задоволення в повному обсязі та вважає позов безпідставним. Так, постановою про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6911910 від 26 березня 2026 року ОСОБА_1 притягнуто адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 1 700 грн. Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1 26 березня 2026 року здійснила зупинку/стоянку транспортного засобу, а саме Renault Logan д.н.з. НОМЕР_1 , на місці позначеному дорожньою розміткою (п. 1.35 р. 34 ПДР України) на якому дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, при цьому жодних документів які б підтверджували статус ОСОБА_1 , як особи з інвалідністю, остання не пред`явила, як і не надала доказів про супровід особи з інвалідністю. Зазначені обставини в повній мірі підтверджуються долученим до матеріалів справи відеозаписом з портативного відеореєстратора поліцейського (бодікамери). Таким чином, твердження ОСОБА_1 про невчинення нею адміністративного правопорушення, зазначеного у постанові серії ЕНА № 6911910 від 26 березня 2026 року слід розцінювати як спосіб уникнення нею адміністративної відповідальності при накладенні адміністративного стягнення, оскільки такі твердження у повній мірі спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Також відповідач вважає повністю спростованими твердження ОСОБА_1 про її нібито необізнаність щодо наявності оскаржуваної постанови. На відеозаписі з бодікамери чітко зафіксовано, що ОСОБА_1 була присутня під час розгляду справи. Їй було роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП, та прямо запропоновано отримати копію постанови. Однак на дану пропозицію ОСОБА_1 відповіла категоричною відмовою та покинула місце події. Наголошуємо, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6911910 від 26 березня 2026 року була винесена в присутності ОСОБА_1 . Проте остання не погодившись із притягненням до адміністративної відповідальності, свідомо відмовилася отримувати її копію. З огляду на вищевикладене, слід дійти однозначного висновку: ОСОБА_1 була достеменно обізнана про винесення стосовно неї оскаржуваної постанови в день її складання (26 березня 2026 року) і мала об`єктивну можливість своєчасно скористатися правом на її оскарження у встановлені ч. 2 ст. 286 КАС України строки. Таким чином, відповідач вважає, що ОСОБА_1 безпідставно пропущений строк звернення до адміністративного суду. Наведені у змісті позовної заяви причини пропуску процесуального строку не можуть вважатися поважними, оскільки вони є надуманими та повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Факт вчинення позивачкою адміністративного правопорушення об`єктивно підтверджується належними та допустимими доказами, а дії поліцейського під час винесення оскаржуваної постанови були абсолютно правомірними. Натомість доводи, викладені ОСОБА_1 у позовній заяві, є необґрунтованими, мають маніпулятивний характер та жодним чином не спростовують законності й обґрунтованості оскаржуваної постанови. Під час виявлення правопорушення, розгляду справи та винесення постанови поліцейський діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, ОСОБА_1 без поважних причин пропущений встановлений законом процесуальний строк на звернення до суду, що є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, приймаючи до уваги те, що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, слід дійти висновку, що оскаржувана постанова, якою на ОСОБА_1 накладено штраф за вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 6 ст. 122 КУпАП є законною та не підлягає скасуванню. Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненому правопорушенні, слід розцінювати як спосіб уникнення ним адміністративної відповідальності при накладенні адміністративного стягнення. 
Позиції учасників справи.
Позивач подала заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу без її участі.
Представник відповідача в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволені позову.
Фактичні обставини справи, які встановлені судом.
26 березня 2026 року постановою 1423 серії ЕНА №6911910 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_1 визнано винною у порушенні п. 34 ПДР України, вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 1 700 грн.
12 травня 2026 року начальником Сіверськодонецького відділу державної виконавчої служби у Сіверськодонецькому районі Луганської області Харківського міжрегіонального управлінням Міністерства юстиції розглянуто заяву стягувача про примусове виконання постанови ЕНА №6911910 від 26.03.2026 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3 400 грн та відкрито виконавче провадження №80992773, про що винесено відповідну постанову. 
03 червня 2026 року ОСОБА_1 звернулась до начальника Вишгородського РУП ГУНП в Київській області із заявою про отримання матеріалів справи з приводу порушення нею ПДР від 26.03.2026 року.
19 червня 2026 року ОСОБА_1 звернулась до начальника Сіверськодонецького ВДВС у Сіверськодонецькому р-ні Луганської обл-ті ХМУ МЮУ із заявою про отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження та копію постанови про адміністративне правопорушення від 26.03.2026 року.
Відповідно до заяви ОСОБА_1 , направленої до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, просила скасувати електронну постанову ЕНА №6911910 від 26.03.2026 року, оскільки винесена не у її присутності, а правопорушення не вчиняла. Протокол про адміністративне правопорушення не складено, пояснення та заперечення не були відібрані в письмовій формі, свідків не залучено. Про наявність штрафу дізналась 12.05.2026 року, внаслідок блокування рахунків.
Згідно листа Вишгородського РУП ГУНП в Київській області від 02.06.2026 року, зареєстровано та розглянуто заяву ОСОБА_1 від 13.05.2026 року №Д-8141, та роз`яснено, що постанов про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6911913 від 26.03.2026 року, винесена поліцейським на підставі п. 3 ст. 293 КУпАП, не може бути скасована та закрита справа, оскільки скарга на постанову може бути подана протягом 10 днів з винесення постанови на підставі ст. 289 КУпАП. Також, дослідивши відео з нагрудного відеореєстратора поліцейського, встановлено, що порушень вимог чинного законодавства з боку поліцейських відносно ОСОБА_1 не виявлено.
З листа Вишгородського РУП ГУНП в Київській області від 02.06.2026 року про розгляд скарг вбачається, що розглянуто електронну картку усного звернення щодо можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками підрозділу, що зареєстрована до СЕД №Д-8462/гл від 18.05.2026 року. З аналогічного питання вже надходило звернення, яке було зареєстровано та розглянуто у визначеному законодавством порядку. За результатами його опрацювання проведено відповідну перевірку викладених доводів, надано правову оцінку діям працівників поліції та підготовлено вмотивовану відповідь по суті порушених питань. Враховуючи викладене, звернення розглянути в межах чинного законодавства, підстав для проведення додаткової перевірки не вбачається.
Зі схеми організації дорожнього руху заїзду-виїзду до об`єкту будівництва, погоджену з урахуванням погодження УПП у м. Києві ДПП лист від 03.11.2017 р. №23932/41/4/02-2017 та фотозображення паркомісця вбачається, що на дорожній розмітці наявне паркомісце для людей з інвалідністю.
З матеріалів відеозапису, зафіксованому на нагрудний відеореєстратор вбачається, що ОСОБА_1 заперечувала проти порушення нею правил дорожнього руху, відмовилась від отримання протоколу та сплати штрафу, зазначила, що дорожня розмітка в неналежному стані, тому викликає сумніви, а дорожній знак щодо наявності на місці її паркування паркомісця для людей з інвалідністю відсутній. 
Застосовані норми права. 
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).
У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395.
У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (абз. 1 п. 4 розділ 1 Інструкції)
Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, також повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Згідно ч. 6 ст. 122 КУпАП зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пункт 1.35, згідно ПДР України р. «Дорожня розмітка» - позначає місця для паркування індивідуального транспорту осіб з інвалідністю та транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю.
Відповідно до п 7.17 ПДР України р. «Дорожня розмітка», “Особи з інвалідністю” - застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2 і 5.43 для позначення місця (або спеціально відведеної частини майданчика) для стоянки транспортних засобів, на яких установлено розпізнавальний знак “Водій з інвалідністю” відповідно до вимог цих Правил.
Згідно п. 8.5 ПДР України р. «Регулювання дорожнього руху» поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Мотиви і висновки суду.
 
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, взаємному зв`язку та з урахуванням доводів і заперечень сторін, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 26 березня 2026 року ОСОБА_1 здійснила зупинку транспортного засобу Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_1 , на місці, позначеному дорожньою розміткою 1.35 «Особи з інвалідністю», на якому дозволено зупинку чи стоянку транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.
Зазначені обставини підтверджуються відеозаписом із нагрудного відеореєстратора поліцейського, долученим до матеріалів справи, а також фотозображенням відповідного паркомісця та схемою організації дорожнього руху.
Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що на місці зупинки транспортного засобу був відсутній відповідний дорожній знак, а тому в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення.
Відповідно до частини шостої статті 122 КУпАП відповідальність передбачена, зокрема, за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, позначених відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, крім випадків вимушеної стоянки.
Отже, законодавець передбачив альтернативний спосіб позначення таких місць відповідним дорожнім знаком або дорожньою розміткою. Тому відсутність дорожнього знака за наявності належної дорожньої розмітки сама по собі не виключає складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 122 КУпАП.
Щодо посилань позивача на неналежний стан дорожньої розмітки суд зазначає, що з дослідженого відеозапису та наданого відповідачем фотозображення вбачається наявність на місці зупинки транспортного засобу дорожньої розмітки, яка позначає місце для паркування транспортних засобів осіб з інвалідністю. При цьому розмітка є достатньо чіткою для її ідентифікації за функціональним призначенням.
Позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів того, що стан дорожньої розмітки на момент вчинення правопорушення був таким, що об`єктивно унеможливлював її сприйняття як позначення спеціального паркомісця для осіб з інвалідністю.
Суд також відхиляє доводи позивача про те, що вона не була присутня під час розгляду справи та не була обізнана про винесення оскаржуваної постанови.
Як убачається з відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського, ОСОБА_1 була присутня під час розгляду справи, заперечувала факт порушення Правил дорожнього руху, висловлювала свої заперечення щодо стану дорожньої розмітки та відсутності дорожнього знака. Працівником поліції їй було роз`яснено права, передбачені статтею 268 КУпАП, а також запропоновано отримати копію постанови. Водночас ОСОБА_1 від отримання копії постанови відмовилася.
За таких обставин твердження позивача про те, що оскаржувану постанову було винесено без її участі та що про факт притягнення її до адміністративної відповідальності вона дізналася лише після звернення органу державної виконавчої служби, спростовуються дослідженим судом відеозаписом.
Сам по собі факт відмови особи від отримання копії постанови не свідчить про порушення її процесуальних прав, якщо така особа була присутня під час розгляду справи, їй роз`яснено передбачені законом права та надано можливість отримати копію постанови.
Щодо доводів позивача про відсутність належних доказів вчинення адміністративного правопорушення суд зазначає таке.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є, зокрема, фактичні дані, встановлені показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і відеозапису, у тому числі тих, що використовуються при нагляді за дотриманням правил дорожнього руху.
У цій справі факт зупинки транспортного засобу позивачки на місці, позначеному дорожньою розміткою 1.35 «Особи з інвалідністю», безпосередньо зафіксований на відеозаписі з нагрудного відеореєстратора поліцейського. Вказаний відеозапис містить відомості про обставини, які стали підставою для винесення оскаржуваної постанови, та узгоджується з іншими матеріалами справи.
Водночас позивачем не надано доказів, які б спростовували факт зупинки належного їй транспортного засобу на зазначеному місці, а також доказів наявності передбачених законом обставин, за яких така зупинка була б правомірною.
Суд враховує, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах щодо протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
У цьому випадку відповідачем надано суду матеріали, які підтверджують обставини, викладені в оскаржуваній постанові, зокрема відеозапис, фотозображення та схему організації дорожнього руху. Зазначені докази є належними та допустимими, взаємно узгоджуються між собою та в сукупності підтверджують факт вчинення позивачкою адміністративного правопорушення.
При цьому суд зауважує, що відсутність протоколу про адміністративне правопорушення у цій справі не свідчить про порушення порядку притягнення позивачки до адміністративної відповідальності, оскільки у випадках, визначених КУпАП та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, поліцейський уповноважений винести постанову без складання протоколу.
Таким чином, судом не встановлено порушень процедури розгляду справи, які б свідчили про незаконність оскаржуваної постанови або вплинули на правильність встановлення обставин адміністративного правопорушення.
З огляду на встановлені обставини суд доходить висновку, що поліцейський під час винесення постанови серії ЕНА № 6911910 від 26 березня 2026 року діяв у межах наданих законом повноважень, у порядку та спосіб, визначені КУпАП, а висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 122 КУпАП, ґрунтується на належних і допустимих доказах.
Посилання позивача на відсутність події та складу адміністративного правопорушення, неналежний стан дорожньої розмітки, відсутність дорожнього знака, порушення її права на участь у розгляді справи та необізнаність про винесення постанови не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Відтак підстав для скасування постанови серії ЕНА № 6911910 від 26 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною шостою статті 122 КУпАП та закриття провадження у справі суд не вбачає.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладене, підстави для задоволення позову відсутні.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 286, 329 КАС України, суд
ухвалив:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: Головне управління Національної поліції в Київській області, 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 35, ЄДРПОУ 40108616. 
Суддя С.В.Олійник