ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

14 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 320/20922/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Баранник Н.П., Шлай А.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 (суддя суду першої інстанції Луговська Г.В.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпрі, в адміністративній справі №320/20922/25 за позовом Державної судової адміністрації України до Відділу Примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби про визнання протиправною та скасування постанови, 
УСТАНОВИВ:
25.04.2025 Державна судова адміністрація звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила:
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі – відповідач) про стягнення виконавчого збору від 15.04.2025 ВП №77809105; 
- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 15.04.2025 ВП №77809105.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем 15.04.2025 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №160/23637/24 від 14.01.2025 та постанови про стягнення виконавчого збору з боржника у розмірі 32000,00 грн та про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 401,85 грн. Виконання судових рішень ухвалених на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя здійснюється згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 “Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів та установ системи правосуддя”, у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період. У зв`язку з цим виконання зазначеного рішення суду можливо лише за рахунок коштів бюджетної програми 0501150. У даному випадку, виконання рішення щодо зобов`язання вчинити певні дії щодо майна (коштів), боржником у якому є державний орган, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету та за окремою бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду в порядку встановленому Законом України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”, а тому виконавчий збір на підставі п.3 ч.5 ст.27 Закону України “Про виконавче провадження”, у такому виконавчому провадженні з боржника не стягується, а тому спірні постанови про стягнення виконавчого збору та постанова про стягнення мінімальних витрат є безпідставними та такими, що не відповідають вимогам законодавства. 
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 06.10.2025 задовольнив позовні вимоги ДСА частково. Визнав протиправною та скасував постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 15.04.2025 року ВП №77809105. В іншій частині позовних вимог відмовив.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в позові.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, дійшов помилкового висновку про те, що виконання судового рішення у даному випадку здійснюється за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а тому виконавчий збір не стягується згідно з пунктом 3 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження». Такий висновок є помилковим і суперечить нормам матеріального права, оскільки зазначене судове рішення не підпадає під сферу дії Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а тому норми пункту 3 частини п`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» застосовані судом неправильно. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 у справі № 160/23637/24 визначено обов`язок Державної судової адміністрації України забезпечити Територіальне управління ДСА України у Дніпропетровській області бюджетними асигнуваннями, необхідними для виплати суддівської винагороди судді Широківського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 . З аналізу змісту вказаного судового рішення вбачається, що воно стосується організації фінансування через бюджетні процедури, тобто покладає на боржника адміністративний обов`язок забезпечити належне фінансування шляхом передбачення відповідних бюджетних асигнувань. Такий обов`язок має організаційно- розпорядчий характер і не передбачає безпосереднього стягнення коштів чи вчинення дій щодо майна. Отже, судове рішення не покладає на Державну судову адміністрацію України обов`язку здійснювати дії безпосередньо щодо грошових коштів або майна, а лише зобов`язує забезпечити фінансування у порядку, визначеному бюджетним законодавством. Таким чином, воно не підпадає під дію Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 року у справі №160/23637/24 позовну заяву задоволено:
- визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо не забезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з виплати суддівської винагороди судді Широківського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 за період з 01 червня 2024 року по 31 липня 2024 року, виходячи з встановленого на 01 січня 2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 грн.;
- зобов`язано Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області бюджетними асигнуваннями, необхідними та достатніми для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди судді Широківського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 за період з 01 червня 2024 року по 31 липня 2024 року, виходячи з встановленого на 01 січня 2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 гривень;
- визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати судді Широківського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 суддівської винагороди період з 01 червня 2024 року по 31 липня 2024 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 гривні;
- зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити судді Широківського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 суддівську винагороду, обчисливши її розмір у відповідності до вимог статті 135 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, за період з 01 червня 2024 року по 31 липня 2024 року включно, виходячи з встановленого на 01 січня 2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 грн, врахувавши при цьому вже виплачені суми та з проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.
15.04.2025 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа 160/23637/24 від 14.01.2025 та постанови про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.
Позивач вважає постанови про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, тому звернувся до суду з відповідним позовом. 
Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що постанови про стягнення виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню з огляду на те, що в силу приписів п. 3 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий збір не може бути стягнутий з божника, оскільки рішення виконується за рахунок коштів Державного бюджету України, як передбачено частиною першою статті 148 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 02 червня 2016 року №1402-VIII.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII “Про виконавче провадження” (далі - Закон № 1404-VIII), відповідно до статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів” від 02 червня 2016 року №1403-VIII.
Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
При цьому частинами першою - четвертою статті 27 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Пунктом 3 частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VІІІ встановлено, що виконавчий збір не стягується якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".
Законом України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень” від 05 червня 2012 року № 4901-VI (далі Закон №4901-VI) встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання (частина перша статті 1).
Частиною першою статті 2 Закону №4901-VI передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).
Частина друга статті 2 Закону №4901-VI встановлює, що дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.
Відповідно до статті 7 Закону №4901-VI виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.
Виходячи з приведених приписів Закону №4901-VI, цим законом встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.
Позивач та боржник у виконавчому провадженні №77809105 Державна судова адміністрація України є державним органом, фінансування якого здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, як передбачено частиною першою статті 148 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 02 червня 2016 року №1402-VIII.
Оскільки в цьому випадку виконання рішення щодо зобов`язання вчинити певні дії щодо майна (коштів), боржником у якому є державний орган, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, та в порядку, встановленому Законом №4901-VI, то відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір у такому виконавчому провадженні не стягується.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність постанови державного виконавця від 15.04.2025 року ВП №77809105 про стягнення виконавчого збору в розмірі 32000 грн.
Колегія суддів звертає увагу, що виконання рішення суду в рамках виконавчого провадження ВП №77809105 полягає у виділенні боржником коштів для фінансування ТУ ДСА для проведення виплат на користь стягувача, джерелом виділення коштів є державний бюджет, зокрема за бюджетною програмою, передбаченою для виконання рішень судів, відтак в даному випадку незважаючи на те, що рішення суду не передбачає безпосереднього стягнення з боржника коштів, виконавчий збір з боржника не стягується.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, відтак в цій частині оцінка судовому рішенню судом апеляційної інстанції не надається.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування судового рішення – відсутні. 
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 в адміністративній справі № 320/20922/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.В. Шлай