13.07.26
22-ц/812/1423/26
Справа №484/5748/25 Доповідач апеляційного суду Т.Б.Кушнірова 
Провадження №22-ц/812/1423/26

Постанова
Іменем України

13 липня 2026 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого Кушнірової Т.Б.,
суддів: Лівінського І.В., Локтіонової О.В., 
із секретарем Богуславською О.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 квітня 2026 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер-Агро», проповернення земельної ділянки та стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без правових підстав, 

в с т а н о в и л а:
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі за текстом – ТОВ «Агрофірма Корнацьких»), зазначивши третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер-Агро» (далі – ТОВ «Партнер-Агро») про повернення земельної ділянки та стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без правових підстав.
Позов мотивувала тим, що їй на підставі державного акту серії ЯК №991288 належить земельна ділянка площею в 1,99 га, яка знаходиться в межах Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області з кадастровим номером 4825484000:01:000:0121.
29 грудня 2012 року між нею та ТОВ «Партнер-Агро» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, за яким позивачка надала Товариству в довгострокове платне користування свою земельну ділянку.
Термін дії договору оренди погоджено сторонами на 20 років.
Договір оренди зареєстровано у відділі Держкомзему у Первомайському районі за №482548404003639, про що у Державному реєстрі земель зроблено запис від 29 грудня 2012 року.
Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки, позивачка передала, а ТОВ «Партнер - Агро» прийняло у натурі земельну ділянку у користування. 
Відповідно до умов договору оренди землі ТОВ «Партнер - Агро» зобов`язалося протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати орендну плату у розмірі 5% від нормативно-грошової оцінки землі (що становить 1948,56 грн), до 31 грудня щорічно. 
ТОВ «Партнер-Агро» умови договору щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою виконувало протягом 2014-2016 років.
Починаючи з 2017 по 2024 роки позивачка не отримує орендну плату за договором, загальний розмір якої, за вказаний період, склав 15 558 грн 50 коп.
З пояснень ТОВ «Партнер-Агро» їй стало відомо, що орендатор не має можливості сплачувати орендну плату з незалежних від нього причин, так як земельна ділянка відповідача фактично використовується ТОВ «Агрофірма Корнацьких».
Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. 
Договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладено не було, а тому відповідач використовує належну їй на праві власності земельну ділянку без правовстановлюючих документів. Тому, позивачка набула право на стягнення з відповідача, за період з 2017 по 2024 роки реальні, тобто такі, які вона могла б отримати за звичайних обставин, доходи у вигляді орендної плати за фактичне користування її земельною ділянкою без достатніх правових підстав.
Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просила суд на підставі положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, стягнути з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» кошти у розмірі 15 558,80 грн, у вигляді орендної плати за період з 2017 по 2024 роки та зобов`язати ТОВ «Агрофірма Корнацьких» повернути їй належну на праві власності земельну ділянку площею 1,99 га, з кадастровим номером 4825484000:01:000:0121.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 квітня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Покладено обов`язок на ТОВ «Агрофірма Корнацьких» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 4825484000:01:000:0121 площею 1,96 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в межах Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, і яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 991288.
Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти за фактичне користування без правових підстав земельною ділянкою площею 1,96 га, у вигляді орендної плати за 2017 - 2024 роки в сумі 15 558 грн 50 коп.
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вважав, що вимоги позивачки законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю на підставі статей 1212-1214 ЦК України. 
Визначаючи розмір належних до стягнення коштів, суд виходив з розміру щорічної орендної плати, яка підлягала сплаті відповідно до умов договору та не отримана позивачкою за період з 2017-2024 роки.
В апеляційній скарзі та доповненнях до апеляційної скарги представник ТОВ «Агрофірма Корнацьких» - Іванченко О.О., просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначав, що матеріали справи не містять доказів незаконного користування спірною земельною ділянкою ТОВ «Агрофірма Корнацьких». 
ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не володіє та не користується спірною земельною ділянкою, у тому числі протягом 2017 по 2024 років, а будь – які цивільно-правові відносини між позивачкою та відповідачем відсутні. У відповідача не виникло будь – якого обов`язку щодо виконання умов договору оренди землі від 29 грудня 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Партнер-Агро».
Вважає, що належним відповідачем у справах про стягнення орендної плати є орендар, з яким укладено договір оренди. 
Судом не взято до уваги, що 06 липня 2015 року між ОСОБА_3 та ПП «Перемога Народу» було укладено договір оренди землі строком на 10 років, куди увійшла і спірна земельна ділянка.
Із вказаного часу спірна земельна ділянка оброблялася ПП «Перемога Народу», а відповідач лише надавав цьому підприємству сільськогосподарську та іншу техніку в оренду для обробки землі. 
На думку апелянта, оскаржуване рішення ухвалено щодо прав та законних інтересів ПП «Перемога Народу» та ОСОБА_3 , які судом першої інстанції не були залучені до участі у розгляді даної справи.
Звертає увагу, що обраний позивачкою спосіб захисту є неналежним та неефективним, оскільки зробить об`єктивно неможливим виконання відповідного рішення суду в частині повернення земельної ділянки, особою яка нею фактично не володіє. 
Звертає увагу, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року, яка набрала законної сили, в рамках кримінального провадження на спірну земельну ділянку накладено арешт, що в свою чергу, унеможливлює її використання ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та відповідно виключає можливість збереження коштів, в розумінні ч. 1 ст. 1212 ЦК України, за її користування. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» посилалось на те, що судом порушено правила преюдиції, надано преюдиційне значення правовим оцінкам, а не фактам, що суперечить ч.ч. 4, 7 ст. 82 ЦПК України.
Суд взяв до уваги акти обстеження земельних ділянок та перевірки дотримання вимог земельного законодавства про охорону земель ГК Держгеокадастру у Миколаївській області за 2017 - 2021 роки, які є неналежними та недопустимими доказами та не перевірив достовірність їх складання. 
Вказаними актами «встановлено зайняття земельної ділянки ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на території Первомайського району Миколаївської області, натомість вони не містять ознак, які ідентифікують конкретну земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки, складені в односторонньому порядку, без виклику представника ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та надання можливості додати пояснення. Перелік кадастрових номерів, що додається до деяких актів, є лише аркушем, який жодною посадовою особою Держгеокаждастру не підписаний, тому їх не можна вважати офіційно оформленим додатком до акту. Самі по собі акти перевірки та акти обстеження, складені службовими особами органів Держгеокадастру, не породжують правових наслідків, тому не були оскаржені в окремому порядку відповідачем. Таким чином, акти містять суб`єктивні припущення державного інспектора, який їх складав, і інформація викладена в них, може бути підтверджена або спростована належними, достовірними та достатніми доказами. Водночас, інших, будь – яких доказів самовільного зайняття земельної ділянки конкретною особою (письмових пояснень опитаних осіб, матеріалів фото- і відеофіксації тощо), матеріали справи не містять. За відсутності рішення про притягнення особи до відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки, яке має ухвалюється уповноваженим державним органом в рамках визначеної законом процедури притягнення особи до юридичної відповідальності за відповідне правопорушення (адміністративної чи кримінальної), акти перевірки та акти обстеження не можуть братися до уваги.
Протоколи огляду місці події, складені слідчим Первомайського ВП ГУНП у Миколаївській області у 2017 – 2020 роках, які суд першої інстанції поклав в основу оскаржуваного рішення, теж є недопустимими доказами.
Апеляційна скарга також містить посилання на те, що суд першої інстанції помилково не врахував висновки викладені у низці постанов суду касаційної інстанції у господарських спорах, які містяться в матеріалах справи. 
Оскаржуючи рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 квітня 2026 року, відповідач посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначаючи, що його заява про відвід судді ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 квітня 2026 року безпідставно була залишена без розгляду та постановлена поза межами процедури судового розгляду. Таким чином, справу розглянуто неповноважним складом суду. 
Крім того, суд безпідставно, всупереч вимогам ч. 6 ст. 95, п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, відмовив відповідачу у зупиненні провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у пов`язаній справі №484/5719/15, витребуванні у позивача оригіналів усіх додатків до позовної заяви та поверненні позивачу без розгляду неналежно поданих з позовною заявою копій письмових документів.
Доводи відзиву ОСОБА_1 , ТОВ «Партнер-Агро» на апеляційну скаргу зводяться до того, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані, скарга є такою, що не підлягає задоволенню.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню із наступних підстав. 
Із матеріалів справи та змісту постанов господарського суду Миколаївської області від 23 серпня 2013 року, Одеського апеляційного господарського суду від 30 січня 2014 року, Вищого господарського суду України від 12 травня 2014 року, 09 листопада 2017 року, які містяться в матеріалах справи вбачається, що впродовж 1998-2000 років родиною ОСОБА_4 , а саме: ОСОБА_3 та її чоловіком ОСОБА_5 за договорами купівлі-продажу у 517 членів КСП «Шлях Леніна» придбано право на земельні ділянки (паї), внаслідок яких ними набуто право власності на 100% часток (паїв) у праві колективної власності на землю. На підставі придбаних сертифікатів подружжям ОСОБА_4 реалізовано своє право вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), що виразилося у прийнятті Ленінською сільською радою 26 травня 2000 року рішення №20 про передачу в приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 764,15 га, ОСОБА_5 земельної ділянки площею 989,82 га.
У подальшому, на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 січня 2001 року у справі №2-19, за позовом прокурора, державний акт на право приватної власності на землю №315, який виданий 16 червня 2000 року Ленінською сільською Радою Первомайського району Миколаївської області на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на право приватної власності на земельну ділянку, загальною площею 1 753,97га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, один на двох, - визнано недійсним, з підстав перевищення граничного розміру загальної площі земельної ділянки, що може бути в приватній власності громадянина (біля 100 га на кожну особу), та видачею такого правовстановлюючого документу на двох осіб, замість однієї особи.
У зв`язку з реалізацією права на паювання та подальшим визнанням державного акту про право власності недійсним, 12 жовтня 2012 року Первомайською райдержадміністрацією прийнято розпорядження №470-р про зарахування земельної ділянки, загальною площею 1553, 97га, в межах території Ленінської сільської ради до земель запасу державної власності, і розпорядження № 471-р про надання дозволу громадянам України, в тому числі позивачці ОСОБА_1 , на складання проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення в межах території Ленінської сільської ради.
20 листопада 2012 року Первомайською райдержадміністрацією прийнято розпорядження № 523-р, яким затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України (775 особам), надано її у власність цим громадянам для ведення особистого селянського господарства, відведено земельні ділянки, загальною площею 1 520,1737га в межах території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, та на ім`я кожного видані державні акти на право власності на земельні ділянки з відповідними кадастровими номерами.
Із вказаного часу позивачка ОСОБА_1 стала власником земельної ділянки, площею 1,9662 га, з кадастровим номером 4825484000:01:000:0121, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Первомайської міської ради (колишня Ленінська сільська рада) Миколаївської області, на підставі державного акту серії ЯК №991288 на право власності на земельну ділянку, який виданий 24 грудня 2012 року згідно розпорядження Первомайської райдержадміністрації за №523-р від 20 листопада 2012 року (т. 1 а.с. 7).
Наведене свідчить, що позивачкою ОСОБА_1 набуто право власності на земельну ділянку, яка при первісному розпаюванні між членами КСП «Шлях Леніна» була відчужена за сертифікатом про право на земельну ділянку (пай) на підставі договору купівлі-продажу родині ОСОБА_4 та яка ними відведена у натурі разом з іншими земельними ділянками з отриманням державного акту на загальну площу усіх земельних ділянок, який в подальшому визнано недійсним без витребування земельних ділянок з володіння та користування первісних власників, але з зарахуванням ділянок, площа яких перевищує по 100 га на кожного члена родини ОСОБА_4 , до земель державної форми власності та повторним розподілом між іншими громадянами, зокрема позивачем.
Отримавши 24 грудня 2012 року правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку, вже 29 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Партнер - Агро» укладено договір оренди належної позивачці земельної ділянки площею 1,9662 га, що розташована на території Первомайської міської ради (колишня Ленінська сільська рада) Миколаївської області, кадастровий номер 4825484000:01:000:0121, строком на 20 років.
Пунктами 9, 11 договору передбачено, що орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 5 % від нормативно грошової оцінки землі, що становить 1948 грн 56 коп. і сплачується не пізніше 31 грудня кожного року користування.
Об`єкт оренди передано орендодавцем орендарю 29 грудня 2012 згідно акту (т. 1 а.с. 4-6).
Незважаючи на складення акту про прийом-передачу спірної земельної ділянки, третя особа до обробки земельної ділянки не приступила та у червні 2013 року звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовом про зобов`язання ТОВ «Агрофірма Корнацьких» повернути їй, як орендарю, самовільно зайняті земельні ділянки, в тому числі земельну ділянку, на яку позивачці ОСОБА_1 у грудні 2012 року видано державний акт на право власності.
Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 зазначала, що протягом 2017-2024 (включно) орендна плата орендарем ТОВ «Партнер-Арго» позивачці не сплачувалася.
Також вказувала, що протягом вказаного періоду ТОВ «Партнер-Агро» було позбавлене можливості обробляти земельну ділянку позивачки, так як фактично вона оброблялась іншою особою - ТОВ «Агрофірма Корнацьких». 
На підтвердження цих обставин, позивачка надала відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 05 вересня 2025 року, ксерокопії актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 02 вересня 2020 року №571-ДК/516/АП/09/01/-20 та 19 квітня 2021 року 295-ДК/262/АП/09/01/-21 (т. 1 а.с. 16-18).
Із змісту вказаних актів вбачається, що предметом обстеження була земельна ділянка загальною площею 166,5865 га із земель сільськогосподарського призначення, яка перебуває у приватній власності громадян. На момент огляду встановлено, що вказана земельна ділянка оброблена та засіяна сільськогосподарською продукцією соняшником та озимою сільськогосподарською зерновою культурою, відповідно. Обробіток здійснено ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та ПП «Перемога Народу». 
Під час розгляду справи судом першої інстанції також було долучено до матеріалів справи акти перевірок дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки та акти обстеження земельних ділянок, складені за 2017 -2020 роки, якими зафіксовано, що протягом вказаного періоду земельна ділянка сільськогосподарського призначення, яка перебуває у приватній власності громадян на підставі зареєстрованих договорів оренди (загальна площа в актах містить розбіжності), знаходиться у користуванні ТОВ «Партнер-Агро», оброблена та засіяна сільськогосподарською продукцією. Обробіток здійснено ТОВ «Агрофірма Корнацьких» (т. 1 а.с.16 -213). 
Водночас, при розгляді справи №915/1111/13 за позовом ТОВ «Партнер - Агро» до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про зобов`язання повернути ТОВ «Партнер - Агро» самовільно зайняті земельні ділянки, господарським судом встановлено, що з січня 2013 року, тобто з моменту укладання договорів оренди, ТОВ «Партнер-Агро» не може реалізувати своє право за договорами оренди, у зв`язку з продовженням використанням цих земельних ділянок ТОВ «Агрофірма Корнацьких» (т.1. а.с. 243).
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23 серпня 2013 року по справі №915/1111/13, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30 січня 2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 12 травня 2014 року, на ТОВ «Агрофірма Корнацьких» покладено обов`язок повернути ТОВ «Партнер - Агро» земельні ділянки загальною площею 1520.1737 га за перерахованими кадастровими номерами, в тому числі і земельну ділянку, на яку видано державний акт на ім`я позивачки (т.1 а.с. 214-222, 234). 
Наведене свідчить про те, що починаючи з 1998-2000 р.р., коли родиною ОСОБА_4 було набуто право власності на земельні ділянки (паї), зокрема на спірну ділянку, право користування на які були передані власниками до статутного фонду ТОВ «Агрофірма Корнацьких», та до моменту набрання законної сили судовими рішеннями про покладення обов`язку на товариство повернути ці земельні ділянки ТОВ «Партнер-Агро», як орендарю, спірна земельна ділянка, на яку було видано державний акт на ім`я ОСОБА_1 , перебувала у володінні та користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Внаслідок таких обставин зміст акту від 29 грудня 2012 року про прийом-передачу ОСОБА_1 земельної ділянки у володіння та користування орендаря ТОВ «Партнер-Агро», суперечить обставинам, які встановлені судовими рішеннями господарських судів.
Відтак, позивачка ОСОБА_1 та орендар ТОВ «Партнер-Агро» з моменту укладення договору оренди були обізнані про обставини фактичного володіння та користування спірною земельною ділянкою відповідачем, незважаючи на які сторони узгодили можливість укладення між ними договору оренди за наявності спору з іншою, третьою стороною, яка не є учасником їх зобов`язань.
У подальшому, враховуючи набрання законної сили рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23 серпня 2013 року про покладення обов`язку на ТОВ «Агрофірма Корнацьких» повернути земельні ділянки ТОВ «Партнер-Агро», як орендарю, зокрема спірну земельну ділянку, ОСОБА_3 у фактичному користуванні якої знаходились спірні земельні ділянки, 06 липня 2015 року уклала новий договір оренди з іншою юридичною особою - ПП «Перемога Народу», якому передала у володіння та користування усі земельні частки (паї), загальною площею 1 504,8 умовних кадастрових гектар, строком на 10 років, тобто до 06 липня 2025 року.
З цього часу і до моменту звернення позивачки до суду, інших договорів оренди, як то позивачки з ТОВ «Агрофірма Корнацьких», та ОСОБА_3 з ПП «Перемога Народу», відносно спірної земельної ділянки не укладалося.
Статтями 125, 126 ЗК України передбачається, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.
Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.
Частиною 4 статті 2 Закону України «Про плату за землю» передбачено, що за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
В матеріалах справи містяться акти перевірок дотримання вимог земельного законодавства, долучені позивачкою на підтвердження факту позбавлення ТОВ «Партнер-Агро» можливості обробляти земельну ділянку позивачки протягом спірного періоду.
З приводу вказаних доказів слід зазначити наступне.
Акт від 02 вересня 2020 року №571-ДК/516/АП/09/01/-20 з додатком, свідчить про те, що предметом огляду були кадастрові номери земельних ділянок, в тому числі і ділянка належна на праві власності позивачці.
За результатами обстеження в складі комісії з державних інспекторів встановлено, що земельна ділянка загальною площею 164,4892 га в межах території Ленінської сільради Первомайського району Миколаївської області, яка перебуває у приватній власності громадян та в оренді ТОВ «Партнер-Агро» оброблена та засіяна соняшником. Обробіток здійснено ТОВ «Агрофірма Корнацьких» (т.1 а.с.16).
Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 19 квітня 2021 року №295-ДК/262/АП/09/01/-21, в результаті обстеження земельної ділянки площею 164,4892 га в межах території Ленінської сільради Первомайського району Миколаївської області, встановлено, що вона використовується та засіяна соняшником. Обробіток здійснено ТОВ «Агрофірма Корнацьких» (т.1 а.с.18).
Аналогічні за змістом акти перевірки та дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки, складені державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Миколаївської області, містяться в матеріалах справи (т.1 а.с. 68-195). 
Повноваження державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель визначаються, зокрема, Земельним кодексом України, Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є, зокрема, забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.
Згідно з положеннями статті 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» органом, який здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, проведення моніторингу родючості ґрунтів є центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 (далі - Положення № 15), державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області наділено повноваженнями щодо здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. При цьому, об`єктом контролю є всі землі на території України, а також порядок їх використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами.
Повноваження центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі встановлені статтею 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», а відповідно до статті 9 вказаного Закону державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом: проведення перевірок; розгляду звернень юридичних і фізичних осіб; розгляду документації із землеустрою, пов`язаної з використанням та охороною земель; тощо.
Статтею 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» передбачено, що державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема: давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.
З аналізу наведених правових норм слідує, що державний контроль за охороною та використанням земель може здійснюватися державним інспектором ГУ Держгеокадастру, у тому числі, шляхом проведення перевірок. Для реалізації завдань у сфері здійснення контролю за використанням та охороною земель державний інспектор має право, зокрема, видавати приписи, складати акти перевірки або протоколи про адміністративні правопорушення з метою притягнення винних осіб до відповідальності. При цьому, порядок проведення перевірки, види та порядок складання документів за наслідками перевірок у даній сфері, як слідує зі змісту статей 9-10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», визначається іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 1 статті 5, статті 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», абзацу 7 частини 2 статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Методики розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю), затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10 травня 2018 року № 342, визначено, що державним інспектором для проведення перевірок складаються : акти за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері використання та охорони земель та інші розпорядчі документи: повідомлення про проведення планового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері використання та охорони земель; посвідчення на проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері використання та охорони земель; припис про усунення порушень, виявлених під час проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері використання та охорони земель; та акт про відмову у проведенні планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері використання та охорони земель.
Отже, посадові особи спеціально уповноважених органів виконавчої влади у сфері державного контролю за використанням та охороною земель мають право проводити обстеження земельної ділянки з метою визначення її стану та дотримання умов її використання в присутності користувачів земельної ділянки або уповноважених ними осіб, а також осіб, які вчинили порушення земельного законодавства. У разі відсутності при обстеженні земельної ділянки землекористувача або уповноважених ними осіб обстеження проводиться за наявності двох свідків.
При проведенні обстеження: установлюється особа, яка є користувачем земельної ділянки; при встановленні факту зміни власника чи користувача об`єкта нерухомості вживаються заходи для з`ясування особи фактичного власника чи користувача; установлюється правомірність використання земельних ділянок іншими землекористувачами, яким вони не надані у власність чи користування; перевіряється наявність документів, що посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою; перевіряється дотримання режиму використання земельної ділянки відповідно до цільового та функціонального призначення; уточняється відповідність місця розташування та меж земельної ділянки, мір ліній, визначених у документах, які посвідчують право користування земельною ділянкою, фактичним мірам ліній на місцевості (при необхідності).
За результати обстеження складається акт у двох примірниках у день проведення обстеження.
Акт підписується всіма членами комісії, які проводили обстеження, представником юридичної особи чи фізичною особою, що використовують земельні ділянки, свідками (за їх наявності).
У разі виявлення порушення, державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель чи державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища складають протокол про адміністративне правопорушення, накладають адміністративне стягнення та видають припис щодо необхідності усунення в 30-денний строк.
У разі невиконання припису у 30-денний строк державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель чи державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища повторно накладає адміністративне стягнення та видає припис про припинення правопорушення та усунення його наслідків.
Факт використання земельної ділянки, що використовується з порушенням вимог законодавства, в тому числі самовільно зайнятої має бути підтверджений матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме: актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства, протокол про адміністративне правопорушення, приписом (з вимогою усунення порушення земельного законодавства), актом обстеження земельної ділянки.
Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду в складі КАС при розгляді справи №818/1511/17 від 10 липня 2018 року, та можуть бути застосовані при розгляді цієї справи в контексті належності доказів про порушення відповідачем земельного законодавства в частині встановлення факту самовільного зайняття ним земельних ділянок, зокрема земельної ділянки, на яку видано державний акт про право власності на ім`я позивача.
Тому, враховуючи встановлені обставини у справі у відповідності до вищенаведених норм матеріального права, які регулюють діяльність державних інспекторів при виконанні покладених на них повноважень у сфері охорони та моніторингу земель, колегія суддів доходить висновку, що комісія ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області проводила перевірки та складала акти обстеження протягом 2017-2020 років, які надані в якості доказів обґрунтування позовних вимог, з порушенням вимог статті 11 Закону України «Про державний контроль за охороною та використанням земель», без дотримання покладених на державних інспекторів обов`язків, оскільки складали вищенаведені акти комісією у складі лише посадових осіб зазначеного органу контролю, без повідомлення інших осіб, та з`ясування усіх обставин справи, тобто комісія у складі державних інспекторів, встановивши шляхом огляду засіяні землі, на свій розсуд, взявши до уваги заяву зацікавленої особи, визначила особу, яка на їх думку винна у порушенні законодавства без складання інших, передбачених нормативними актами процедурних документів. 
За таких обставин, при наявності заперечень відповідача, які підтверджені договором оренди, укладеним 06 липня 2015 року з ПП «Перемога Народу», суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо підтвердження факту самовільного зайняття ТОВ «Агрофірма Корнацьких» спірної земельної ділянки, у період з 2017-2024 років, на підставі наданих актів перевірки, які складені з порушенням порядку та процедури дій державних інспекторів з виявлення порушень земельного законодавства.
Більш того вказані акти не можуть бути доказами самовільного зайняття належної позивачці ділянки ще й огляду на те, що об`єктом обстеження була не безпосередньо земельна ділянка площею 1.99 га з кадастровим номером 4825484000:01:000:0121, яка належить позивачці, а масив, загальна площа якого у різних актах зазначено по-різному. Доказів того, що спірна земельна ділянка входить саме до вказаного масиву позивачкою не надано. Додатки до акту: схема земельної ділянки та перелік кадастрових номерів такі обставини не підтверджують.
Крім того, доказів про те, що відповідачем протягом 2021-2024 років самовільно використовувалась земельна ділянка, належна саме позивачці, матеріали справи взагалі не містять.
Колегія суддів приймає до уваги й наявність у Господарському суді Миколаївської області спору, який триває, за позовом ТОВ «Партнер - Агро» до ТОВ «Агрофірма Корнацьких», ПП «Перемога Народу» про стягнення з відповідачів у солідарному порядку шкоди у розмірі 7 134 319 грн 04 коп, завданої неправомірним використанням земельною ділянкою загальною площею 1520,1737 га, право користування якою на підставі договорів оренди належить ТОВ «Партнер - Агро».
Звернення ТОВ «Партнер - Агро» із вказаним позовом до ТОВ «Агрофірма Корнацьких», ПП «Перемога Народу» підтверджує, що суб`єкт господарювання, який користувався спірною земельною ділянкою протягом спірного періоду фактично не встановлено.
Що стосується обставин, які встановлені рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23 серпня 2013 року, то вони є такими, що виникли до моменту та на момент укладення договору оренди між ОСОБА_1 та ТОВ «Партнер - Агро», але не відносяться до періоду, який позивачка пов`язує з порушенням своїх прав та інтересів і просить стягнути на свою користь кошти в порядку статей 1212, 625 ЦК України.
Так, главою 83 ЦК України врегульовані відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Тому, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати за своїм змістом розглядають, як кондикційні.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок ВС України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).
За приписами глави 83 ЦК України для кондикційних зобов`язань характерним є приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. В цьому разі фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України
Отже, за змістом наведених норм матеріального права, суду першої інстанції необхідно було встановити факт того, що відповідач ТОВ «Агрофірма Корнацьких», якщо б був би фактичним користувачем земельної ділянки, чи будь-яка інша особа, що не брала участі у справі, але є фактичним користувачем земельної ділянки, без достатньої правової підстави, без оформлення договору оренди та за рахунок власника цієї ділянки, яким за державним актом про право власності на землю є позивачка ОСОБА_1 зберіг би у себе кошти, які повинен був заплатити позивачці в якості орендної плати за користування нею, так як не уклав саме з нею будь-який договір.
Між тим, земельна ділянка, на яку видано державний акт на ім`я ОСОБА_1 , передана нею у користування іншої особи – ТОВ «Партнер-Агро», яке має зобов`язання по сплаті орендної плати на її користь, внаслідок чого ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не могла зберігати належні позивачці кошти за платне користування земельною ділянкою у порядку кондикційних зобов`язань, які позивачкою ОСОБА_1 вирахувані на підставі зобов`язань, які виникли між нею, як орендодавцем, та третьою особою, як орендарем, за укладеним між ними договором оренди. Ці правовідносини врегульовані різними нормами матеріального права, а тому не можуть бути заміщені одні одними, тобто ці правовідносини врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, а тому до них не можуть бути застосовані норми, які містяться у главі 83 ЦК України.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає пред`явлений позов необґрунтованим та недоведеним за допомогою належних доказів. 
Колегія суддів не надає оцінку обставинам, викладеним в обвинувальних актах в рамках кримінальних проваджень №42018000000003062 від 07 грудня 2018 року, №42017000000001070 від 06 квітня 2017 року, №42017000000003320 від 19 жовтня 2017 року, оскільки вважає, що за відсутності в матеріалах справи дозволу слідчого, прокурора або суду на розголошення відомостей досудового розслідування, ці докази є недопустимими в розумінні статті 78 ЦПК України.
Оскільки суд першої інстанції, вирішуючи спір не звернув належної уваги на зазначені обставини та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача сум у порядку статей 1212, 625 ЦК України, то рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Агрофірма Корнацьких».
Звертаючись до суду із даним позовом до ТОВ «Агрофірма Корнацьких», ОСОБА_1 просила усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом її повернення. 
Повернення спірної земельної ділянки у цій справі також є неможливим, з огляду на таке.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Разом з тим повноваження власника певним чином обмежуються, бо згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
У статті 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Однією з таких підстав відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України є договори та інші правочини.
У частині першій статті 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із частиною третьою статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Відповідно до частини 1 статті 14, статті 629 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (частина 1 статті 2 Закону України «Про оренду землі»).
Згідно з частиною 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема порядок передачі земельних ділянок в оренду (стаття 124). 
Згідно із частиною першою статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Водночас саме Законом України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами у зв`язку з передачею її в користування та володіння, у тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.
За змістом статей 1, 13 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Договір оренди земельної ділянки є двостороннім, консесуальним, строковим та оплатним.
Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років (ч.1 ст. 19 вказаного Закону). 
Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. 
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення договору оренди від 29 грудня 2012 року), передача об`єкта оренди орендарю здійснювалася орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.
За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19), оскільки моменти укладення договору оренди землі та набрання ним чинності збігалися, то моментом укладення договору оренди землі на час дії частини третьої статті 640 ЦК України (до 01 січня 2013 року) вважалася саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили в договорі іншого релевантного вирішення спорів щодо договору оренди землі, укладеного до 01 січня 2013 року.
У ЦК України передбачено як визначення строку, так і початку перебігу строку та його закінчення.
Переважною більшістю правовідносин, урегульованих нормами цивільного законодавства, є відносини, у яких забезпечується правомірна поведінка їх суб`єктів та нормальна реалізація ними суб`єктивних прав і виконання суб`єктивних обов`язків.
Тому і строки у таких правовідносинах є строками здійснення суб`єктивних цивільних прав та виконання обов`язків.
Це загальне правило закріплене у статті 631 ЦК України, зокрема що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Отже, договір оренди земельної ділянки є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у встановленій простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами. 
З моменту укладення договору оренди землі в орендодавця виникає зобов`язання передати орендарю земельну ділянку в користування на визначений у договорі строк, а в орендаря - отримати право на користування земельною ділянкою.
Зареєстроване право оренди землі є речовим правом.
Встановлено, що спірна земельна ділянка була передана ОСОБА_1 в оренду ТОВ «Партнер - Агро» на підставі укладеного між ними договору оренди від 29 грудня 2012 року. 
Речове право на вказану земельну ділянку за ТОВ «Партнер - Агро» на підставі договору оренди від 29 грудня 2012 року, зареєстровано 29 грудня 2012 року у відділі Держкомзему у Первомайському районі за № 482548404003639. 
Строк дії вказаного договору не сплив, а право оренди земельної ділянки у ТОВ «Партнер - Агро» закінчується у грудні 2032 року.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 зазначала, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (частина друга статті 24 Закону України «Про оренду землі» ).
У відносинах оренди визнається право орендаря на абсолютний захист від порушення його права на орендоване майно, на збереження сили договору оренди при переході права користування на орендоване майно до іншої особи.
У статті 27 Закону України «Про оренду землі» зазначено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами.
Тобто, орендар має абсолютний захист права оренди шляхом витребування орендованої земельної ділянки з тимчасового володіння фактичного користувача у своє тимчасове (строкове) володіння.
Тимчасове володіння нерухомими речами може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації такого права на це майно у встановленому порядку, тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право тимчасового володіння, визнається тимчасовим фактичним володільцем нерухомого майна та його користувачем протягом строку дії договору оренди.
Відповідно до статті 110 ЗК України на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження.
Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб. 
Передача земельної ділянки в оренду і є таким обтяженням права власника земельної ділянки. 
Власниця земельної ділянки – ОСОБА_1 не заявляла вимог ні про розірвання договору оренди з ТОВ «Партнер - Агро», ні про визнання його недійсним. Відповідних судових рішень нею не надано, тому підстав для того, щоб вважати такий договір неукладеним, недійсним чи нечинним, колегія суддів не вбачає.
Враховуючи, що договір оренди земельної ділянки укладений 29 грудня 2012 року між ТОВ «Партнер - Агро» та ОСОБА_1 не припинив своєї дії, а презумпція дійсності цього договору не спростована, вимоги позивачки про повернення належної їй на праві власності земельної ділянки не будуть спрямовані на відновлення та можливість законної реалізації її прав. 
За наведених обставин, наявність зобов`язальних відносин між позивачкою та третьою особою унеможливлює пред`явлення негаторного позову.
Посилання в позовній заяві ОСОБА_1 на ту обставину, що фактичним користувачем земельної ділянки є ТОВ «Агрофірма Корнацьких», яке самовільно використовує спірну земельну ділянку, є безпідставними, оскільки, за встановлених у справі обставин, за умовами договору оренди землі від 29 грудня 2012 року спірну земельну ділянку було надано ТОВ «Партнер - Агро» в користування для виробництва сільськогосподарської продукції, тому саме орендар цієї земельної ділянки за умовами договору оренди землі має обов`язок з повернення об`єкта оренди її власнику після закінчення строку дії договору. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув увагу на наведені обставини справи, норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Тому, оскаржуване судове рішення, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивачки на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги.
Вбачається, що за подання апеляційної скарги відповідач повинен був сплатити 2 906 грн 88 коп, а сплатив 3 633 грн 60 коп. 
Тому, судовий збір, з огляду на висновок щодо суті апеляційної скарги, у розмірі 2 906 грн 88 коп підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агрофірма Корнацьких», а зайво сплачені кошти у розмірі 726 грн 72 коп, слід повернути апелянту. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» задовольнити.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 квітня 2026 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер - Агро», про повернення земельної ділянки та стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без правових підстав– відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (ЄДРПОУ 31929340) 2 906 грн 88 коп судового збору за подачу апеляційної скарги. 
Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких»(ЄДРПОУ 31929340) з Державного бюджету України зайво сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 726 грн 72 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді:

_____________________
Повне судове рішення складено 14.07.2026 р.