Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/4587/24 
Номер провадження: 2/511/31/26
20 липня 2026 року Роздільнянський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого судді Бобровська І. В., 
секретаря судового засідання Кіндракевич В.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла зазначена позовна заява через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», у якій позивач просив стягнути з відповідача:
-заборгованість за Договором № 4028794 від 03 жовтня 2023 року у загальному розмірі 168 560,00 гривень;
-витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 гривень;
-витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 гривень.
Стислий виклад позиції позивача.
03 жовтня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі – Первісний кредитор) та відповідачем за допомогою інформаційно - телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 4028794 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі - Кредитний договір, Договір).
Сума кредиту (загальний розмір) складає 24 500,00 гривень, строк кредиту 360 днів.
Первісний кредитор свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконав шляхом зарахування кредитних коштів у розмірі 24 500,00 гривень на платіжну картку № НОМЕР_1 .
Разом з цим, відповідач порушив свої зобов`язання за Кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 168 560,00 гривень, право вимоги щодо якої на підставі договору факторингу № 24/05/2024 від 24 травня 2024 року перейшло до позивача.
Стислий виклад заперечень відповідача. 
Представник відповідача ОСОБА_2 подав у встановлений судом строк відзив через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», згідно з яким просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими, а твердження про укладення Кредитного договору не відповідають фактичним обставинам справи.
Так, позов не містить доказів, що «відповідач здійснив дії…», а саме: зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця; створив в такій системі особистий кабінет; отримав Пропозицію (оферту) та ознайомився із нею; отримав електронне повідомлення від Кредитодавця із одноразовим ідентифікатором; ввів цей одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційній системі (сайті) Кредитодавця; використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) Кредитного договору; яким чином був надісланий та отриманий відповідачем такий ідентифікатор.
Отже, позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також, що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписанта договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.
При цьому, позивачем не додано до позовної заяви жодного доказу, який би свідчив про отримання відповідачем коштів, оскільки лист ТОВ «Пейтек Україна» не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Водночас відповідач з січня 2012 року по теперішній час перебуває на військовій службі, а тому відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» нарахування процентів є необґрунтованими, та такими, що протирічать чинному законодавству.
Процесуальні дії у справі.
16 січня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
15 квітня 2025 року витребувано з АТ «ІДЕЯ БАНК» інформацію, що становить банківську таємницю, зокрема, підтвердження факту належності платіжної картки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , а також підтвердження факту зарахування коштів 03 жовтня 2023 року на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ «ІДЕЯ БАНК» у сумі 24 500,00 гривень.
04 червня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
10 липня 2026 року відкладено ухвалення та проголошення судового рішення.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
03 жовтня 2023 року між Первісним кредитором та відповідачем було укладено Договір на наступних умовах:
-сума кредиту (загальний розмір) складає: 24 500,00 гривень;
-строк кредиту: 360 днів;
-періодичність платежів зі сплати процентів: кожні 30 днів;
-стандартна процента ставка становить: 2,00%;
-знижена процентна ставка становить: 1,40%.
Пункт 6.1. Договору визначає, що сторони несуть відповідальність за порушення цього Договору згідно чинного законодавства України, цього Договору.
Згідно з пунктом 6.2. Договору порушення умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору.
Згідно з листом ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» від 31 травня 2024 року, Первісним кредитором було перераховано на платіжну картку № НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 24 500,00 гривень.
Перерахування коштів підтверджується також витребуваним меморіальним ордером № 920591 від 03 жовтня 2021 року.
Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач за Договором має заборгованість у розмірі 168 560,00 гривень, з яких 24 500,00 гривень тіло кредиту, 144 060,00 гривень нараховані проценти, право вимоги щодо якої на підставі договору факторингу № 24/05/2024 від 24 травня 2024 року перейшло до позивача.
Разом з цим, відповідач є військовослужбовцем з 2012 року по теперішній час та є учасником бойових дій та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій, дата видачі – 02 березня 2019 року, що підтверджується посвідченням серід НОМЕР_2 .
Водночас статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Як встановлено з фактичних обставин справи, між Первісним кредитором та відповідачем було укладено Кредитний договір, право вимоги за яким на підставі договору факторингу перейшло до позивача.
Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".
Відносно заперечень відповідача, суд вважає необхідним зауважити, що даний Договір було укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).
Разом із цим, доводи про відсутність документів, які підтверджують зарахування кредитних коштів, спростовуються витребуваним судом меморіальним ордером.
Щодо аргументів про укладення договору факторингу, суд зазначає, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватись, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Отже, презюмується правомірність його. 
Водночас, відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Згідно з частиною 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Велика Палата Верховного Суду (справа №127/15672/16-ц) в постанові від 8 листопада 2019 року зазначила, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Разом з цим, відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває до теперішнього часу.
Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення.
Застосування приписів пункту 15 статті 14 Закону обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16.
Відповідно до роз`яснень Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України (лист від 1 лютого 2019 року N 321/722) зазначено, що документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем з початку і до закінчення особливого періоду, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки.
Враховуючи, що відповідач у період з 2012 року по теперішній час перебуває на військовій службі, суд вважає необхідним стягнути з нього лише суму заборгованості у розмірі 24 500,00 гривень за Кредитним договором, оскільки він має пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
На підставі викладеного, надавши оцінку аргументам сторін та фактичним обставинам справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункту 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пункту першого частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Як убачається із матеріалів справи, позивач поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 гривень.
Разом із цим, згідно із відзивом, представник відповідача Підодвірний Тарас Іванович вважає такий розмір витрат неспівмірним із ціною позову, оскільки для представника позивача на його думку дана справа є типовою.
Водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Оцінивши доводи сторін, суд дійшов висновку про відхилення аргументів представника відповідача ОСОБА_2 про неспівмірність заявленого розміру витрат на правничу допомогу. 
Таким чином, розподіл витрат на правничу допомогу суд здійснює відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог (14,53%).
Керуючись статтями 81, 141, 178, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», адреса: 03150, місто Київ, вулиця Загородня, будинок 15, офіс 118/2, код ЄДРПОУ 44559822, суму заборгованості за Договором № 4028794 від 03 жовтня 2023 року у розмірі 24 500,00 гривень (основний борг).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», адреса: 03150, місто Київ, вулиця Загородня, будинок 15, офіс 118/2, код ЄДРПОУ 44559822, витрати по сплаті судового збору у розмірі 351,97 гривень та витрати по сплаті послуг з правової допомоги у розмірі 1 453,00 гривень.
В іншій частині – відмовити.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», адреса: 03150, місто Київ, вулиця Загородня, будинок 15, офіс 118/2, код ЄДРПОУ 44559822.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: І. В. Бобровська