ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року
місто Чернігів

Справа №751/4296/26
Провадження №3/751/1111/26

Суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова, Ченцова С.М., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП

ВСТАНОВИЛА:
Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 850159, громадянка ОСОБА_2 , 16.04.2026 року о 19 год 50 хв, за місцем свого проживання, а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , маючи явні ознаки алкогольного сп`яніння, учинила стосовно своєї тітки ОСОБА_3 домашнє насильство, а саме: умисні дії фізичного характеру, які полягали у нанесенні ударів по голові, стусанах та штовханнях, чим завдала їй фізичного болю та психологічних страждань внаслідок чого була завдана шкода фізичному здоров`ю потерпілої ОСОБА_3 . 
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані інспектором поліції за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
У судове засідання особа, стосовно якої складено протокол, ОСОБА_2 повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належно, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталася. Відповідно до інформації КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» від 13.07.2026 року, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у ЧОПНЛ з 07.07.2026 року по 09.07.2026 року. 
Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Виконуючи завдання провадження у справі про адміністративне правопорушення, правові висновки ЄСПЛ щодо пріоритету публічного інтересу над приватним, вважаю за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Вивчивши докази у справі: відомості у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 850159 від 16.04.2026 року; форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 16.04.2026 року, відповідно до якого поліцейським визначено низький рівень небезпеки для потерпілої ОСОБА_3 ; рапорт інспектора взводу 1 роти ТОР УПП в Чернігівській області, Шевчук В. від 16.04.2026 року; відеозапис до протоколу ВАД № 850159 від 16.04.2026 року; електронний рапорт ЧРУП ГУНП в Чернігівській області від 16.04.2026 року, ЄО № 275997 від 16.04.2026 року, доходжу такого висновку.
Згідно із ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно із ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Тобто, склад адміністративного правопорушення містить: об`єкт правопорушення; об`єктивну сторону; суб`єкт та суб`єктивну сторону. 
Відповідно до вимог, викладених у статтях 245, 252, 280, 283 КУпАП, обставини адміністративного правопорушення повинні бути з`ясовані всебічно, повно й об`єктивно в їх сукупності.
Судом встановлено, що інспектором взводу № 1 роти ТОР УПП в Чернігівській області, ОСОБА_4 16.04.2026 року складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, згідно якого громадянка ОСОБА_2 , за місцем свого проживання, а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , маючи явні ознаки алкогольного сп`яніння, учинила стосовно своєї тітки ОСОБА_3 домашнє насильство, а саме умисні дії фізичного характеру, які полягали у нанесенні ударів по голові, стусанах та штовханнях, чим завдала їй фізичного болю та психологічних страждань внаслідок чого була завдана шкода фізичному здоров`ю потерпілої ОСОБА_3 .
Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративне відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад). 
Суб`єкт адміністративного проступку – загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку); особливий (особа, на яку вже було накладено адміністративне стягнення за вчинення аналогічного правопорушення – ч. 2 цієї статті).
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.
Відповідно до п. 3 ст. 1 Закону України «Про запобіганню та протидії домашньому насильству» домашнє насильство – діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
У той же час, під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони.
Отже, самі по собі, зокрема нецензурні висловлювання під час сварки, не формують собою домашнє насильство, а утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли вони спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, іншими документами.
На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, до суду, окрім самого протоколу, наданий відеозапис до нього, на якому зафіксовано події після приїзду працівників поліції; форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 16.04.2026 року, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до якого поліцейським визначено низький рівень небезпеки для потерпілої особи. 
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, яке ставиться їй у вину, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282).
Суд звертає увагу на те, що сварка під час конфлікту за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди у даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.
Крім того, із відеозапису вбачається, що особа, стосовно якої складено протокол ОСОБА_1 є людиною з порушенням слуху та спілкується жестовою мовою. 
Відповідно до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
Проте, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складено без присутності сурдоперекладача.
Крім того, відповідно до інформації КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» № 01/2-04/517 від 13.07.2026 року, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у ЧОПНЛ з 07.07.2026 року по 09.07.2026 року з діагнозом : F07.8 Розлади особистості та поведінки внаслідок ОУГМ (ДЦП, епілепсія), ускладнені алкоголізацією. 
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Статтею 62 Конституції України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
При цьому, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».
Положення статті 62 Конституції України визначають, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, провадження по справі підлягає закриттю, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі закриття провадження в справі судовий збір не стягується.
На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про запобіганню та протидії домашньому насильству», статтями 1, 9, 173-2, 247, 251, 252, 256 , 283, 284, 287-289 КУпАП, суддя 

ПОСТАНОВИЛА :

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП – закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. 
Постанова може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду особою, щодо якої її винесено, протягом десяти днів з дня її винесення. 

Суддя: С. М. Ченцова