Справа №567/695/26
Провадження №2/567/630/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2026 року 	м. Острог	

Острозький районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя - Василевич О.В. 
секретар - Клімович О.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ТОВ "Бізнес позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

в с т а н о в и в :

ТОВ "Бізнес позика" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 13 710 грн.
В обґрунтування позову вказує, що 28.01.2025 р. між ТОВ "Бізнес Позика" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 258357-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, та підписано у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ "Бізнес позика" 28.01.2025 р. направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 258357-КС-001 про надання кредиту. 28.01.2025 р. ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 258357-КС-001 про надання кредиту на умовах визначених офертою. Таким чином, 28.01.2025 р. між ТОВ "Бізнес позика" та ОСОБА_1 було укладено договір № 258357-КС-001 про надання кредиту у розмірі 5 000 грн., на умовах строковості, зворотності та платності, зі строком кредитування - 24 тижні, та зі сплатою відсотків у розмірі 1% за кожен день користування кредитом. 
ТОВ "Бізнес позика" свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти у розмірі, передбаченому умовами договору. 
В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та допустив виникнення заборгованості, розмір якої станом на 07.04.2026 року становить 13 710 грн., яка складається з: 5 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6 300 грн. - заборгованість за відсотками, 60 грн. - заборгованість за комісією та 2 350 грн. - заборгованість за неустойкою (нарахованої згідно ст.625 ЦК України).
Зазначає, що відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та закону. 
За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 13 710 грн., а також судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Ухвалою суду від 06.05.2026 р. прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази з АТ "А-БАНК". Інших процесуальних дій не вчинялося.
Відповідач та його представник правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися. Представник відповідача в поданих до суду письмових поясненнях вважає, що позивач, заявляючи до стягнення визначену ним суму боргу, вийшов за межі погоджених сторонами умов кредитування та односторонньо збільшив фінансове зобов`язання. Крім того, вважає, що сума боргу зі сплати комісії підлягає виключенню з розрахунку боргу із зарахуванням відповідних сум в рахунок тіла кредиту. Наводить свій контрозрахунок заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами, визначаючи суму боргу зі сплати процентів у розмірі 3 450 грн. Посилаючись на ст.551 ЦК України заперечує проти нарахування штрафних санкцій, вказуючи на те, що останні підлягають зменшенню до нуля або виключенню зі складу заборгованості. 
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду клопотанні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином у відповідності до п.1, 2, 4 ч.8 ст.128 ЦПК України, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористалися, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно адресної довідки Острозької міської ради Рівненської області від 04.05.2026 р. зареєстроване місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 , та саме за вказаною адресою направлялися відповідачу судові повістки та інші процесуальні документи. 
У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За клопотанням представника позивача з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. 
Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, вважає, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.
З матеріалів справи судом встановлено, що 28.01.2025 року між ТОВ "Бізнес Позика" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 258357-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, який був підписаний відповідачем у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
28.01.2025 року ТОВ "Бізнес позика" направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір про надання кредиту №258357-КС-001.
28.01.2025 року ОСОБА_1 прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладення договору про надання кредиту № 258357-КС-001 на умовах визначених офертою.
Таким чином, 28.01.2025 року між ТОВ "Бізнес позика" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту № 258357-КС-001, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п.п.2.1-2.8 кредитного договору ТОВ "Бізнес позика" надає позичальнику грошові кошти у розмірі 5 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених кредитним договором та Правилами надання споживчих кредитів. Строк кредитування визначено - 24 тижні (тобто 168 днів); фіксована процентна ставка 1 % в день; комісія за надання кредиту становить 1 000 грн; загальний розмір наданого кредиту 5 000 грн; строк дії договору до 15.07.2025 року та орієнтовна загальна вартість наданого кредиту становить 12 223,02 грн. 
До вказаного договору додані пропозиція (оферта) щодо укладання договору, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти), візуальна форма послідовності дій клієнта та анкета клієнта.
Умови кредитування, що відповідають умовам викладеним в кредитному договорі, відображені також в паспорті споживчого кредиту.
ТОВ "Бізнес позика" свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 5 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 (яку було вказано позичальником при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою платіжного оператора ТОВ «ПрофітГід» про перерахування коштів на користь ОСОБА_1 згідно кредитного договору №258357-КС-001 від 28.01.2025 року в сумі 5 000 грн., а також підтверджується банківською випискою АТ «А-БАНК» по картковому рахунку ОСОБА_1 за 28.01.2025 р., та наведені обставини відповідачем і його представником не спростовано та не заперечуються.
Банківська картка № НОМЕР_1 була емітована на ім`я ОСОБА_1 , що підтверджуються інформаційною довідкою АТ "А-БАНК" від 25.06.2026 року.
Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").
Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 07.10.2020р. у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19.
Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно ЦПК України. 
Згідно ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні заявки-анкети для отримання кредиту, зробленої під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту позивача) вказується особа, яка створила таку заявку-анкету. 
Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору.
Судом встановлено, що вищевказаний кредитний договір підписаний відповідачкою електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора. Укладення між сторонами вищевказаного договору відповідачем не оспорюється та підтверджується належними та допустимими доказами. 
Тобто, підписавши договір одноразовим ідентифікатором, відповідач підтвердив, що він погоджується виконувати його умови та розуміє його зміст.
Враховуючи, що згідно вищевказаних положень кредитного договору, з його укладенням сторони домовились, що укладення такого договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню первісним кредитором ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, а відтак сторонами дотримано вимоги щодо укладення правочину, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами з приводу отримання відповідачем кредиту у ТОВ "Бізнес позика". 
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Судом встановлено, що 28.01.2025 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 258357-КС-001 в електронній формі, за яким останній отримав кредит в розмірі 5 000 грн.
Водночас, при вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач здійснювала погашення заборгованості за отриманим кредитом, однак здійснювані ним платежі були не регулярними та в недостатньому розмірі. 
Отже, відповідач не лише користувався кредитними коштами, а й фактично визнав укладення договору, вчинивши дії, спрямовані на його виконання та часткове погашення заборгованості.
Вказана обставина відповідачем не заперечується.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було порушено обов`язок з повернення кредитних коштів, що підтверджується випискою по рахунку боржника та розрахунком заборгованості, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення позики в розмірі 5 000 грн. та сплати відсотків. 
При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами суд виходить з наступного. 
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Отримавши кредитні кошти, відповідач погодився сплатити проценти за користування ними у розмірі визначеному договором, що обумовлено кредитним договором та відповідає вимогам ст.ст.1054, 1056-1 ЦК України. 
Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору № 258357-КС-001 від 28.01.2025 року сторони договору дійшли спільної згоди та встановили, що розмір процентів за користування кредитом є фіксованим та становить 1 % в день. 
Відповідно до пункту 5.1 Правил надання споживчих кредитів для продуктів «Кредит 4 місяці» та «Кредит 6 місяців» (в редакції від 27.11.2024 р.) обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом відповідно до умов договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення строку кредитування (включно).
Суд враховує, що кредитним договором №258357-КС-001 від 28.01.2025 р. визначено, що кредит надано строком на 24 тижні (168 днів, тобто з 28.01.2025 р. по 15.07.2025 р. включно) (п.2.3, п.п.2.12-2.13 кредитного договору). 
З розрахунку заборгованості, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 здійснював сплату коштів в рахунок погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами (а.с.12-15). 
Враховуючи те, що відповідачем не було погашено борг за тілом кредиту, а відтак позивач правомірно нараховував до кінця строку дії кредитного договору (15.07.2025 р.) проценти за користування кредитом, нараховуючи кожний день на неповернуту суму заборгованості за кредитом передбачену п.2.4 кредитного договору процентну ставку у розмірі 1%, що підтверджується складеним позивачем розрахунком заборгованості, та розмір якої станом на останній день строку кредитування, з урахуванням сплачених відповідачем коштів в сумі 2 240 грн. в рахунок погашення відсотків, становить 6 160 грн. (5 000 грн. х 1 % х 168 днів (24 тижні) = 8 400 грн.; та з урахуванням суми сплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 750 грн. (11.02.2025 р.), 700 грн. (25.02.2025 р.), 700 грн. (14.03.2025 р.), 90 грн. (14.03.2025 р., необгрунтовано зараховано в рахунок погашення неустойки), остаточний розмір заборгованості зі сплати відсотків становить 6 160 грн. (8 400 грн. – 2 240 грн. = 6 160 грн.)). 
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та умов кредитування суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за 24 тижні кредитування в розмірі 6 160 грн.
При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача комісії за надання кредиту суд виходить з наступного. 
Закон про споживче кредитування безумовно та однозначно передбачає право позивача на встановлення комісії за надання кредиту за кредитним договором. 
Комісія за надання кредиту була також відображена і в тексті кредитного договору, який був підписаний відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії до загальних витрат за договором.
Так, умовами кредитного договору № 258357-КС-001 від 28.01.2025року передбачено сплату комісії за надання кредиту в розмірі 1 000 грн. 
З досліджених доказів (розрахунку заборгованості, складеного позивачем) судом встановлено, що ОСОБА_1 здійснювались платежі в рахунок погашення боргу по комісії, зокрема, 280 грн. (11.02.2025 р.), 330 грн. (25.02.2025 р.), 330 грн. (14.03.2025 р.), 60 грн. (14.03.2025 р., необгрунтовано зараховано в рахунок погашення неустойки), та з урахуванням умов кредитування та сплаченої в рахунок погашення суми боргу суд приходить до висновку про відсутність заборгованості по комісії (1 000 грн. – 280 грн. – 330 грн. – 330 грн. – 60 грн. = 0 грн.). 
Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).
У разі не спростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Судом встановлено, що між сторонами було належним чином укладено кредитний договір, згідно якого сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Відповідач повністю погодився з умовами кредитного договору, в якому, зокрема, чітко вказано розмір відсотків за користування кредитом та розмір комісії за надання кредиту, що підтверджується наявністю його електронного підпису.
Підписавши кредитний договір, відповідач надав свою згоду на сплату усіх зазначених у ньому платежів (процентів та комісії), які були визначені за взаємною згодою сторін та не визнані недійсними.
При укладенні кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору та укладений правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків.
Виходячи з оплатного характеру кредитного договору, відсутні підстави вважати, що умови договору про сплату відсотків за користування кредитом є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін у відповідному договорі (постанова Верховного Суду від 07.04.2021 року у справі №623/2936/19).
При вирішенні позовної вимоги про стягнення неустойки у розмірі 2 350 грн. суд виходить з наступного.
Згідно пункту 7.5 кредитного договору у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або комісії та/або суми кредиту у визначені цим договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 700 000 % річних від суми заборгованості в силу ст.625 ЦК України.
Разом з тим, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який було неодноразово продовжено та який триває на даний час.
Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Окрім того, позивачем не доведено за який період нарахована така неустойка.
За наведених обставин стягнення неустойки у розмірі 2 350 грн. за вищевказаним кредитним договором у період дії воєнного стану не відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. 
При вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно дост.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку банку не повернуті, та згідно ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків за їх користування. 
З врахуванням наведеного, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача становить 11 160 грн., з яких 5 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 6 160 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. 
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 2 167,21 грн.(11 160 грн. х 2 662,40 грн. / 13 710 грн. = 2 167,21 грн.)
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 263, 264, 265, 280-282, 354 ЦПК України, -
у х в а л и в:

Позов ТОВ "Бізнес позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВ «Бізнес позика» (юридична адреса: м.Київ, б.Лесі Українки, будинок 26, офіс 411, індекс 011334, код ЄДРПОУ 41084239) заборгованість за договором про надання кредиту № 258357-КС-001 від 28.01.2025 року в розмірі 11 160 (одинадцять тисяч сто шітдесят) грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» судовий збір у розмірі 2 167 (дві тисячі сто шістдесят сім) грн. 21 коп. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку у загальному порядку. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 10.07.2026 року.

Суддя Острозького районного суду	Василевич О.В.