532/3187/25 
2/532/404/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 р.  м. Кобеляки 

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:
судді - Омельченко І.І.,
з участю секретаря судового засідання - Логвиненко А.В.,
учасники справи:
позивач - ТОВ «Діджи Фінанс»,
представник позивача - Романенко М.Е.,
відповідач - ОСОБА_1 ,
представник відповідача - адвокат Бердніченко О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,  

В С Т А Н О В И В:

30 грудня 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява обґрунтована тим, що 30.10.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1330338899913 в електронній формі шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, на підставі якого на картковий рахунок відповідача було перераховано кошти в розмірі 4000,00 гривень. Відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 12000,00 гривень, з яких: 4000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 8000,00 гривень - заборгованість за відсотками.
22.07.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» права грошової вимоги за кредитним договором № 1330338899913 від 30.10.2023 року в розмірі 12000,00 гривень, де боржником є ОСОБА_1 .
Таким чином, представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» прохав суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 1330338899913 від 30.10.2023 року в розмірі 12000,00 гривень, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 гривень.
Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 02 січня 2026 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.52-53).
17 лютого 2026 року відповідач ОСОБА_1 подала заперечення на позовну заяву, в яких прохала відмовити в задоволенні позовної заяви повністю з наступних підстав. Так, спірний кредитний договір не підписано жодною зі сторін. У тексті позову поверхнево вказано про електронні підписи, проте матеріали справи не містять належних і допустимих доказів накладення цих підписів. Крім того, в порушення Закону України «Про споживче кредитування», позивач нараховує відсотки, розмір яких перевищує розмір самої позики. Вказані дії є неприпустимими, а штрафні санкції нараховані позивачем з порушеннями та не підлягають стягненню у військовий час. Також заявлені позивачем витрати на правову допомогу не підлягають задоволенню з огляду на відсутність доказів їх понесення. Якщо позивач дійсно сплатив адвокату кошти в розмірі 6000,00 гривень, позивачу ніщо не завадило би надати суду докази фактичного зарахування коштів (платіжне доручення про перерахунок коштів на рахунок адвоката).
24 лютого 2026 року представник ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е. подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що в пункті 8 кредитного договору вказані персональні дані відповідача, зокрема, серія та номер паспорта, РНОКПП, електронна адреса, номер телефону НОМЕР_1 , на який було надіслано одноразовий ідентифікатор - код підтвердження Q5Z4L9, за допомогою якого здійснено авторизацію позичальника та підписання договору з додатками до нього між первісним кредитором та відповідачем. Без здійснення входу до особистого кабінету в ІКС Товариства за допомогою логіну та пароля, внесення персональних даних, номера телефону, договір з додатками до нього між сторонами не було би укладено.
Представник позивача звертає увагу на те, що відповідач не заперечує факт отримання грошових коштів за кредитним договором, отже й факту існування правовідносин з первісним кредитором.
Щодо розрахунку заборгованості, представник позивача зазначив, що 18.11.2023 року позичальник оплатила 1800,00 гривень сума нарахованих процентів за 20 днів користування кредитом за дисконтною процентною ставкою 2,25 % згідно пп. 1.4.1 п. 1.4 Договору. Починаючи з 21 дня користування кредитом проценти нараховувалися за базовою процентною ставкою 2,5 %, встановленою пп. 1.4.2 п. 1.4 Договору. 
4000,00 гривень (сума кредиту)/100 х 2,5 % = 100,00 гривень за один день користування кредитом. 100,00 гривень х 100 днів = 10000,00 гривень.
08.12.2023 року відповідачем здійснений платіж у сумі 2000,00 гривень у рахунок часткової сплати заборгованості за процентами. 
Залишок суми заборгованості за процентами становить 8000,00 гривень (10000,00 грн. - 2000,00 грн.).
Представник позивача наголошує, що в спірних правовідносинах неустойка (штраф, пеня) не застосовувалася. Відповідач має сплатити як основну суму кредиту (тіло боргу), так і звичайні договірні відсотки, які не є формою штрафу.
Позивач надав разом з позовом усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги по справі, що підтверджують співмірність та справедливість витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи, часом, обсягом та ціною позову.
Таким чином, представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е. прохав суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
27 квітня 2026 року, 17 травня 2026 року та 21 червня 2026 року від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Бердніченко О.П. надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що позов є необґрунтованим та недоведеним, оскільки позивач не підтвердив належними доказами укладення договору саме відповідачкою, отримання нею коштів, а також право вимоги.
Так, позивач посилається на електронний договір та SMS-підпис. Однак відсутні LogFile застосування коду, IP-адреса, час входу, дані пристрою. Сам факт існування тексту договору та анкета не є доказом укладення договору саме відповідачкою.
Лист ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» від 24.12.2025 року не підтверджує отримання коштів саме відповідачкою, оскільки в ньому зазначено лише факт виконання операції на суму 4000,00 гривень та маскований номер картки. При цьому, відсутні будь-які дані, які дозволяють ідентифікувати власника цієї картки. За таких умов цей документ може підтверджувати лише технічний факт певної платіжної операції, але не доводить юридично значущий факт отримання кредитних коштів саме ОСОБА_1 .
Розрахунок заборгованості не може бути покладений в основу рішення суду, оскільки він не дає можливості перевірити походження заявленої суми 12000,00 гривень. Позивач не надав зрозумілої форми, не пояснив порядок зарахування можливих платежів, не розмежував планові платежі за графіком та фактичні оплати, не показав, які саме проценти були нараховані, за який період та чому їх розмір становить саме 8000,00 гривень. З одного боку, графік платежів визначає орієнтовну загальну вартість кредиту 15800,00 гривень, з іншого - позивач просить стягнути 12000,00 гривень, не пояснивши належним чином математичне походження цієї суми. Тому розрахунок заборгованості є одностороннім твердженням позивача про бажаний розмір стягнення.
Позивач не надав належних доказів переходу права вимоги за спірним кредитним договором. У матеріалах справи відсутній належним чином оформлений реєстр боржників, який є невід`ємною частиною договору факторингу; відсутні дані, що дозволяють ідентифікувати спірне зобов`язання (ПІБ відповідача, номер кредитного договору, сума); не доведено включення кредитного договору № 1330338899913 до переліку переданих вимог. Надана платіжна інструкція підтверджує лише факт здійснення розрахунків між юридичними особами, але не підтверджує передачу конкретного права вимоги до відповідача. За таких обставин позивач не довів свого статусу належного кредитора, що є самостійною підставою для відмови в позові.
Щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу, представник відповідача зазначила, що заявлена позивачем сума витрат не відповідає принципу розумності, оскільки дана справа не є складною, вона має типовий характер для спорів про стягнення заборгованості, позовна заява є стандартизованою та не містить складної правової аргументації, правова позиція позивача є шаблонною та використовується в значній кількості аналогічних справ, обсяг підготовлених документів є мінімальним та не потребує значних витрат часу. Сам факт укладення договору з адвокатом та погодження сторонами розміру гонорару не означає, що такий розмір автоматично підлягає компенсації іншою стороною. Суд зобов`язаний перевірити чи є такі витрати обґрунтованими, чи є вони необхідними, спів мірними характеру спору.
Таким чином, адвокат Бердніченко О.П. прохала суд відмовити в задоволенні позову повністю. В разі, якщо суд дійде висновку про наявність між сторонами кредитних правовідносин, прохала стягнути лише тіло кредиту без процентів у сумі 8000,00 гривень. У разі визнання судом підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, прохала зменшити їх до розумного та співмірного розміру. Судові витрати розподілити пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е. прохав здійснювати розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Бердніченко О.П. прохала розглянути справу за їх відсутності.
Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Судом установлено, що 30 жовтня 2023 року ОСОБА_1 заповнила анкету-заяву на отримання кредиту, в якій зазначила свої персональні (ідентифікаційні) дані (дату народження, РНОКПП); документ, що посвідчує особу; мобільний номер телефону НОМЕР_1 та електронну пошту. Анкета-заява підписана підписана ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Q5Z4L9. Своїм підписом на заяві-анкеті відповідач підтвердила достовірність зазначеної інформації. Вказані відомості є повними, дійсними і правдивими (а.с.19).
На підставі заповненої анкети-заяви між ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір про надання фінансового кредиту продукту «Кредитна лінія Старт» № 1330338899913 (а.с.19-зворот-25).
Пунктом 2.18 Договору передбачено, що у випадку схвалення Заявки на отримання кредиту, Інформаційно-комунікаційна система кредитодавця генерує індивідуальну частину електронного договору, що є офертою та містить усі істотні умови, про що інформує клієнта в особистому кабінеті.
У пункті 2.19 Договору вказано, що клієнт, ознайомившись з усіма істотними умовами оферти, надає згоду шляхом направлення повідомлення кредитодавцю, яке підписується відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під акцептом, який містить усі істотні умови електронного договору, одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та натиснення іконки «відправити/підписати». Вказана іконка може стати активною лише після введення одноразового ідентифікатора. Зазначений ідентифікатор генерується кредитодавцем в Інформаційно-комунікаційній системі та надсилається клієнтам в смс-повідомленні.
Згідно пункту 2.20 Договору, після підпису електронного повідомлення клієнтом у спосіб, передбачений Договором, зазначене повідомлення надходить в Інформаційно-комунікаційну систему кредитодавця та свідчить/повідомляє кредитодавця про те, що клієнт надав згоду (акцептував) на пропозицію (оферту) кредитодавця щодо укладання електронного договору з клієнтом. Після зазначених дій електронний договір між кредитодавцем та клієнтом (позичальником) вважається укладеним і кредитодавець здійснює дії, передбачені умовами укладеного електронного договору щодо надання кредиту.
Вчинення клієнтом вказаних вище дій по зміні даних в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця та введення одноразового ідентифікатора є проставленням електронного підпису одноразовим ідентифікатором в електронному договорі його сторонами, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (пункт 2.21 Договору). 
Після успішного акцепту клієнтом, кредитодавець накладає електронну цифрову печатку на Договір з позначкою часу і відправляє клієнту на електронну пошту, вказану в особистому кабінеті (пункт 2.22 Договору).
Судом установлено, що кредитний договір № 1330338899913 від 30.10.2023 року і додатки № 1, № 2 до нього підписані ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Q5Z4L9, а Паспорт споживчого кредиту - одноразовим ідентифікатором Z5S9V8 (а.с.25-28).
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного, іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).
Закон України «Про електронну комерцію» встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Положеннями ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Нормами частин 3, 6, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації в його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Суд, установивши, що без ідентифікації ОСОБА_1 в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора для прийняття пропозиції укласти кредитний договір та його акцептування в електронній формі шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що надсилається позичальнику через зазначені ним засоби комунікації, вважає, що кредитний договір № 1330338899913 від 30.10.2023 року не був би укладений.
Для укладення договору в електронному вигляді на отримання кредиту ОСОБА_1 вказано значну за обсягом та інформативністю кількість особистих даних, зокрема, номери мобільних телефонів, дату народження, паспортні дані, РНОКПП, а також номер належної їй банківської картки.
Анкетні дані відповідача відповідають дійсності, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.
РНОКПП є головним ідентифікатором особи. Належний відповідачці РНОКПП НОМЕР_2 збігається з відображеним у спірному кредитному договорі.
Відповідачкою не надано суду доказів того, що її персональні дані були використані первісним кредитором для укладення кредитного договору від її імені. До правоохоронних органів з відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій вона не зверталась, як і не оскаржувала правомірність укладеного договору.
Суд також зауважує, що під час розгляду справи відповідач та її представник, заперечуючи факт укладення кредитного договору і ставлячи під сумнів подану його копію, всупереч приписам статті 100 ЦПК України, не заявили суду обгрунтованого клопотання про витребування і дослідження оригіналу електронного доказу, тому в суду відсутні підстави ставити під сумнів достовірність поданих позивачем копій документів.
З огляду на викладене, суд вважає встановленим факт укладання кредитного договору № 1330338899913 від 30.10.2023 року, який підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» та ОСОБА_1 не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
Укладення кредитного договору в запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача та, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», він вважаються таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року в справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року в справі № 234/8084/20, від 14 червня 2022 року в справі № 757/40395/20-ц.
Щодо перерахування кредитних коштів.
Відповідно до пункту 1.2 Договору, сума кредитного ліміту складає 4000,00 гривень.
Згідно пункту 2.23 Договору, кредит надається шляхом перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку коштів кредиту в сумі 4000,00 гривень на банківський рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_3 , яка зазначається у форматі НОМЕР_7.
ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 1330338899913 від 30.10.2023 року, надавши ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 4000,00 гривень, які були перераховані 30.10.2023 року о 12:58 ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий Дім» на карту № НОМЕР_4 (а.с.36).
Маскування частини цифр номера картки зумовлене вимогами законодавства про банківську таємницю та захист персональних даних.
Відповідно до пункту 10 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансований кредит), затвердженого Постановою правління Національного банку України від 03.11.2021 року № 113, договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі НОМЕР_8 .
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками за рішенням суду.
На виконання ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 травня 2026 року АТ «Універсал Банк» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , було емітовано платіжну картку № НОМЕР_6 , на яку 30.10.2023 року о 12:58 зараховано 4000,00 гривень (а.с.119-121,130-132,134-135).
Оцінюючи твердження представника відповідача про відсутність доказів на підтвердження факту передання позичальнику кредитних коштів, суд виходить з того, що статтею 81 ЦПК на відповідача також покладається обов`язок надання доказів обставинам, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог. Відповідачка могла б надати довідку банку, який емітував картку № НОМЕР_6 , про ненадходження кредитних коштів у розмірі 4000,00 гривень або про спростування її належності саме відповідачу.
Більше того, ОСОБА_1 частково виконувала свої зобов`язання за спірним кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал», відповідач здійснила оплату на загальну суму 3800,00 гривень (а.с.12).
Зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за кредитним договором.
Верховний Суд у постанові від 05 червня 2018 року по справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначив, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Крім того, в постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року по справі № 127/23910/14-ц зазначено, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
Щодо правомірності нарахування процентів.
Відповідно до пункту 1.3 Договору, строк кредитування становить 120 днів з 30.10.2023 по 27.02.2024. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 27.02.2024 року або достроково. 
Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в рекомендовану дату оплати, зазначену в Графіку платежів (додаток 1), 18.11.2023, протягом дії кредитної лінії (пп. 1.3.1 п. 1.3 Договору).
Згідно пункту 1.4 Договору, тип процентної ставки - фіксована.
Дисконтна процентна ставка становить 2,25 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно (пп. 1.4.1 п. 1.4 Договору).
Базова процентна ставка складає 2,5 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, після 20 дня користування кредитом, починаючи з 21 дня користування кредитом, по день повернення кредиту (пп. 1.4.2 п. 1.4 Договору).
Позичальник проінформований, розуміє та погоджується що застосування Базової ставки не є зміною процентної ставки у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах Базової процентної ставки, а застосування Дисконтної процентної ставки є проявом лояльності кредитодавця до споживача та правом кредитодавця, передбаченим умовами відповідної акційної пропозиції, яку кредитодавець має право застосовувати для стандартних умов (пп. 1.4.4 п. 1.4 Договору).
Судом установлено, що в рекомендовану дату оплати, зазначену в Графіку платежів, 18.11.2023 року ОСОБА_1 оплатила проценти в сумі 1800,00 гривень за 20 днів користування кредитом за дисконтною процентною ставкою 2,25 % згідно пп. 1.4.1 п. 1.4 Договору (а.с.12). 
Починаючи з 21 дня (19.11.2023 року) користування кредитом до 26.02.2024 року, тобто в межах строку кредитування, проценти нараховувалися за базовою процентною ставкою 2,5 %, встановленою пп. 1.4.2 п. 1.4 Договору.
4000,00 гривень (сума кредиту)/100 днів х 2,5 % = 100,00 гривень за один день користування кредитом. 100,00 гривень х 100 днів = 10000,00 гривень.
08.12.2023 року ОСОБА_1 сплачено 2000,00 гривень (а.с.12), які первісним кредитором зараховано на погашення процентів, а тому загальна сума заборгованості за процентами становить 8000,00 гривень (10000,00 грн. - 2000,00 грн.).
Твердження відповідачки про нарахування в порушення Закону України «Про споживче кредитування» первісним кредитором неспівмірного розміру відсотків не заслуговують на увагу, оскільки визначений в договорі розмір базової процентної ставки 2,5 % не суперечить Закону України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування».
Сторона відповідача не спростувала належними та допустимими доказами розрахунок заборгованості первісного кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал», не надала власний розрахунок заборгованості, в цілому просто заперечивши його.
Щодо відступлення права вимоги.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року по справі № 905/306/17, від 29 червня 2021 року по справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року по справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року по справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Позивачем до позовної заяви було додано докази, якими доведено відступлення ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» права вимоги до відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором № 1330338899913 від 30.10.2023 року, а саме: договір факторингу № 22072024 від 22.07.2024 року; акт приймання-передачі Реєстру прав вимог від 22.07.2024 року; витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 22072024 від 22.07.2024 року; платіжну інструкцію № 9083 від 30.07.2024 року за договором факторингу № 22072024 від 22.07.2024 року (а.с.8,11,29-32,38).
Відповідно до пункту 2.1 договору факторингу № 22072024 від 22.07.2024 року, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим Договором.
Згідно пункту 4.1 договору факторингу № 22072024 від 22.07.2024 року, право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог у формі, наведеної в Додатку № 1 до цього Договору, за умови виконання фактором вимог перерахування сум грошових коштів фінансування, передбачених розділом 3 Договору. 
На виконання умов договору факторингу № 22072024 від 22.07.2024 року, ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» (клієнт) і ТОВ «Діджи Фінанс» (фактор) підписали акт приймання-передачі Реєстру прав вимог. 30.07.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» сплатило ТОВ «Діджи Фінанс» суму фінансування за відступлення (а.с.8,38).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 22072024 від 22.07.2024 року, до позивача ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 1330338899913 від 30.10.2023 року на суму 12000,00 гривень, з яких: 4000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 8000,00 гривень - заборгованість за відсотками (а.с.11).
З моменту отримання ТОВ «Діджи Фінанс» права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 . Товариством не здійснювалося нарахування процентів та штрафних санкцій.
Таким чином, при поданні позовної заяви позивачем підтверджено відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування ними, якщо інше не встановлено договором.
За змістом ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
На підставі викладеного вище, враховуючи отримання відповідачем кредитних коштів за договором № 1330338899913 від 30.10.2023 року, які в порядку та на умовах договору повністю не повернуто позивачу, внаслідок чого виникла заборгованість, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» необхідно стягнути заборгованість у розмірі 12000,00 гривень, з яких: 4000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 8000,00 гривень - заборгованість за відсотками.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2422,40 гривень.
Щодо витрат на правничу допомогу.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Положеннями частин першої-третьої статті 137 ЦПК визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, надано договір про надання правової допомоги № 42649746 від 01.01.2025 року, додаткову угоду № 1330338899913 від 17.11.2025 року до договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01.01.2025 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М., акт про підтвердження факту надання правничої допомоги від 17.11.2025 року (а.с.9,14,16-18,35).
З даних документів вбачається, що позивачем понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 гривень, а саме:
- правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» - 1,5 год. - 2250,00 гривень;
- складання позовної заяви, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи - 3 год. - 3000,00 гривень;
- формування додатків до позовної заяви (письмові докази) - 1 год. - 750,00 гривень.
Відповідач вважала, що позивач не поніс будь-яких витрат на оплату правових послуг, оскільки ним не надано доказів про сплату цих коштів.
Суд наголошує, що витрати за надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). 
Така позиція висловлена Верховним Судом у додатковій постанові від 17 січня 2022 року в справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).
Частиною 3 статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Зі змісту частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) реальність (встановлення їхньої дійсності); 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року по справі № 826/15063/18, додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц.
Також розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
За приписами ч. 5 ст. 137 ЦПК України, в разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
Сторона відповідача заперечувала проти стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 6000,00 гривень з підстав, викладених у запереченнях і додаткових поясненнях, та прохали зменшити їх до розумного та співмірного розміру.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд вважає, що заявлені представником позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 гривень є завищеними, не є співрозмірними зі складністю виконаної роботи.
Уже неодноразово була висловлена думка Верховного Суду в аналогічних справах, тобто фактично сформована судова практика за спорами такої категорії, а тому для професійних досвідчених адвокатів дана категорія справ не становить надмірної складності, не потребує значних витрат часу та не вимагає великого обсягу аналітичної й технічної роботи, тобто не займає багато часу на виготовлення документів та збору додатків до них.
Заявлені як окремі послуги правовий аналіз обставин спірних правовідносин, надання правових рекомендацій щодо захисту інтересів клієнта, формування додатків до позовної заяви за своєю суттю є складовими підготовки та подання позову, тому не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом.
Враховуючи принципи співмірності, реальності витрат та розумності їхнього розміру, суд вважає за доцільне зменшити витрати на правничу допомогу до 3000,00 гривень.
Керуючись статтями 12, 133, 137, 141, 259, 263-265, 354-356 ЦПК України, суд,- 
У Х В А Л И В:

Позов «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1330338899913 від 30.10.2023 року в сумі 12000,00 гривень, з яких: 4000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 8000,00 гривень - заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 гривень.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони:
позивач - ТОВ «Діджи Фінанс», код ЄДРПОУ 42649746, юридична адреса: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8.
відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 

Суддя