УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2026 року
м. Київ
справа № 751/7058/25
провадження № 51-2139 ск 26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 , на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 02 березня 2026 року,
Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини
Вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 11 грудня 2025 року, залишеним без зміни ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 02 березня 2026 року, ОСОБА_5 визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного їй майна, крім житла. На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного їй майна, крім житла.
Вирішено питання щодо арешту майна, судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
Суд визнав ОСОБА_5 винуватою у незаконному збуті наркотичних засобів, а також у незаконному збуті наркотичних засобів, вчиненому повторно. 
Як установив суд, ОСОБА_5 , отримавши у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, але не пізніше 17:10 год 17 червня 2025 року, таблетки препарату з вмістом метадону-гідрохлориду для самостійного прийому в рамках замісної підтримувальної терапії, призначеної їй Комунальним некомерційним підприємством «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради, маючи кримінально-протиправний намір на їх частковий подальший збут, усвідомлюючи, що вказані таблетки містять у своєму складі наркотичні засоби, будучи заздалегідь попередженою про кримінальну відповідальність за статтями 305 - 320 КК за порушення правил зберігання та використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, діючи умисно, з метою протиправного збагачення, з корисливих мотивів 17 червня 2025 року о 17:10 год, перебуваючи поблизу будинку, розташованого за адресою: м. Чернігів, просп. Левка Лук`яненка, 42-а, оплатно реалізувала ОСОБА_6 дві таблетки вказаного препарату з вмістом 25 мг метадону-гідрохлориду в кожній, отримавши за них від останньої 300 грн, тим самим незаконно збула речовину, яка містить у своєму складі метадон (фенадон), що згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (таблиця ІІ, список № 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів») є наркотичним засобом, обіг якого обмежено, загальною масою 0,0474 г.
Надалі, ОСОБА_5 , отримавши у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, але не пізніше 12:30 год 27 червня 2025 року, таблетки препарату з вмістом метадону-гідрохлориду для самостійного прийому в рамках замісної підтримувальної терапії, призначеної їй КНП «ЧОПНЛ», маючи кримінально-протиправний намір на їх частковий подальший збут, усвідомлюючи, що вказані таблетки містять у своєму складі наркотичні засоби, будучи заздалегідь попередженою про кримінальну відповідальність за статтями 305 - 320 КК за порушення правил зберігання та використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, діючи умисно, повторно, з метою протиправного збагачення, з корисливих мотивів 27 червня 2025 року о 12:40 год, перебуваючи біля нежитлових будівель, розташованих поблизу диспансерного психіатричного відділення КНП «ЧОПНЛ», що за адресою: м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 3, оплатно реалізувала ОСОБА_6 двадцять таблеток вказаного препарату з вмістом 5 мг метадону-гідрохлориду в кожній, отримавши за них від останньої 490 грн, тим самим повторно незаконно збула речовину, яка містить у своєму складі метадон (фенадон), що згідно вказаної Постанови Кабінету Міністрів України є наркотичним засобом, обіг якого обмежено, загальною масою 0,084 г. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 , посилаючись ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить скасувати судові рішення та пом`якшити призначене засудженій покарання, зокрема призначивши покарання за: ч. 1 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки; ч. 2 ст. 307, із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації всього майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації всього майна.
Захисник вказує, що судами при призначенні покарання належним чином не враховано ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчинених злочинів, пом`якшуючих покарання обставин, зокрема щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, а також того, що в силу ст. 89 КК його підзахисна не судима, до адміністративної відповідальності не притягувалась, за медичною допомогою до лікаря-психіатра не зверталась, проходила курс замісної підтримувальної терапії з використанням препарату «Метадон-гідрохлорид» з 05 квітня 2023 року по 30 червня 2025 року. Також стверджує, що судами не враховано вік та стан здоров`я ОСОБА_7 , відсутність обставин, що обтяжують покарання. 
Вказує на невмотивованість судових рішень у частині неможливості застосування ОСОБА_7 при призначенні покарання положень ст. 69 КК. Вважає, що судові рішення не відповідають вимогам ст. 370 КПК.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. 
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору виду та міри покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною. Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку, з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання. 
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з їх урахуванням визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Згідно з частиною 1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків, визначених у цій статті, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Суди керувались наведеними законодавчими положеннями при виборі засудженій заходу примусу та порядку його відбування.
Вирішуючи питання про призначення  ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах санкцій частин статей, за якими її визнано винуватою, місцевий суд урахував особу обвинуваченої, зокрема те, що вона заміжня, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, не працює, раніше в силу ст. 89 КК не судима, до адміністративної відповідальності не притягувалась, за медичною допомогою до лікаря-психіатра не зверталась, проходила курс замісної підтримувальної терапії з використанням препарату «Метадон-гідрохлорид» з 05 квітня 2023 року по 30 червня 2025 року, її вік та стан здоров`я. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено. 
З огляду на відсутність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, підстав для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК суд не вбачав.
Із позицією місцевого суду щодо виду та розміру призначеного  ОСОБА_7  покарання погодився й апеляційний суд. Відповідно до змісту ухвали, перевіривши доводи сторони захисту щодо суворості призначеного покарання, апеляційний суд навів переконливі мотиви, з яких визнав їх неприйнятними.
При цьому, суд спростував доводи сторони захисту про те, що місцевим судом безпідставно не враховано обставин, які пом`якшують покарання, - повного визнання вини, щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, як характеризуюче ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання. Натомість, як зазначив суд апеляційної інстанції матеріали кримінального провадження не містять даних про наявність у ОСОБА_7  щирого каяття. Також не знайшло свого відображення в матеріалах, посилання захисника на активне сприяння розкриттю злочину. А оскільки судом першої інстанції в повній мірі надано оцінку поясненням обвинуваченої та суд правомірно дійшов висновку про відсутність будь-яких обставин, які пом`якшують покарання, колегія суддів апеляційного суду не вбачала підстав для застосування ст. 69 КК, оскільки ні судом першої, ні апеляційної інстанції обставин, що пом`якшують покарання у відповідності до ст. 66, 67 КК України, не встановлено.
Іншим обставинам, на які посилається захисник у касаційній скарзі також була надана оцінка та вони враховані місцем судом при призначенні ОСОБА_7 покарання, про що також зазначено й в ухвалі апеляційного суду.
Судові рішення є обґрунтованими, вмотивованими та відповідають вимогам статей 370, 419 КПК.
У касаційній скарзі не міститься переконливих і достатніх аргументів щодо істотного порушення судами норм матеріального чи процесуального права, а тому і немає необхідності в перевірці матеріалів справи.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 , на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 02 березня 2026 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3