ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
02.07.2026	Справа № 910/4129/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Невечери С.А., розглянувши матеріали господарської справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САВВАТ" 
до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" 
про стягнення 1166995,03 грн

представники учасників процесу:
від позивача: Шевченко К.Ю.
від відповідача: Малахов М.Л.

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ
Короткий зміст позовних вимог 
Товариство з обмеженою відповідальністю "САВВАТ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення 1166995,03 грн, з яких: 620996,40 грн ?– основний борг, 92945,30 грн – 3% річних, 453053,33 грн – інфляційні втрати.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки продукції №258(1)20УК/53-121-01-20-09468 від 10.06.2020 в частині оплати за поставлену продукцію.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань
Разом із позовною заявою позивачем було подане клопотання про витребування доказів
Господарський суд міста Києва ухвалою від 15.04.2026 позовну заяву залишив без руху.
17.04.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 22.04.2026 прийняв позовну заяву до розгляд та відкрив провадження у справі № 910/4129/26, розгляд справи постановив здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 14.05.2026, відмовив у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, витребував в Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" копію ярлика на придатну продукцію за договором поставки №258(1)20УК/53-121-01-20-09468 від 10.06.2020.
06.05.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли пояснення щодо неможливості надання витребуваних доказів.
08.05.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
13.05.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив.
У підготовчому засіданні 14.05.2026 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 04.06.2026.
19.05.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. 
28.05.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли документи на виконання вимог суду.
У підготовчому засіданні 04.06.2026 позивач надав суду та відповідачу заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якою позивач відповідно до приписів ч. 10 ст. 238 ГПК України просить нараховувати відповідні відсотки до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Нараховувати за формулою : сума 3% річних С х 3 х Д : 365 : 100, де: С - сума основного боргу; Д - кількість днів прострочення, починаючи з 09.04.2026 до моменту виконання рішення.
У підготовчому засіданні 04.06.2026 суд постановив протокольну ухвалу без оформлення окремого документа про долучення до матеріалів справи заяви про збільшення позовних вимог, заперечень на відповідь на відзив, пояснень відповідача з додатком (копії СОУ НАЕК 038:2017).
Також у підготовчому засіданні 04.06.2026 суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 02.07.2026.
У судовому засіданні 02.07.2026 представник позивача надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд позов задовольнити, судові витрати покласти на відповідача.
У судовому засіданні 02.07.2026 представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що строк позовної давності пропущений, просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу.
У судовому засіданні 02.07.2026 суд, у порядку ст.240 Господарського процесуального кодексу України, проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Позиція позивача
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання умов договору поставки продукції №258(1)20УК/53-121-01-20-09468 позивач виконав взяті на себе договірні зобов`язання, поставивши відповідачу продукцію на загальну суму 620996,40 грн, що підтверджується видатковою накладною №32 від 26.11.2020.
Однак, відповідач взяті на себе за договором поставки грошові зобов`язання не виконав та не оплатив поставлену продукцію, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем за оплату поставленої продукції становить 620996,40 грн
Також позивач, посилаючись на прострочення відповідачем грошового зобов`язання згідно із ст. 625 ЦК України нарахував та заявив до 92945,30 грн – 3% річних та 453053,33 грн – інфляційних втрат. Нарахування просив здійснювати до моменту виконання рішення в порядку ч. 10 ст. 238 ГПК України.
У відповіді на відзив позивач не погоджується з доводами, викладеними у відзиві та зазначає, що відповідач не заявляв жодних заперечень щодо кількості, якості чи комплектності поставленої продукції, не повертав товар та не заявляв претензій у порядку, передбаченому договором та чинним законодавством. Більше того, у своїх листах від 18.03.2022 № 28-23/5222 та від 31.12.2025 відповідач фактично визнав існування заборгованості та пояснював лише причини неможливості своєчасної оплати.
Посилання відповідача на відсутність у нього можливості надати ярлик на придатну продукцію не може покладатись у негативні наслідки для позивача.
Відповідно до умов договору участь представника постачальника у проведенні вхідного контролю є правом, а не обов`язком постачальника. Сам факт неучасті представника позивача у вхідному контролі не свідчить про непроведення такого контролю чи відсутність оформлення ярлика на придатну продукцію.
Відсутність у матеріалах справи ярлика на придатну продукцію за умов фактичного прийняття та експлуатації продукції не спростовує виникнення обов`язку з оплати поставленого товару.
Перебіг позовної давності був законодавчо зупинений (продовжений) на період дії воєнного стану і відновив свій перебіг лише з 04.09.2025, а тому строк позовної давності позивачем не пропущено.

Позиція відповідача
У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на таке: 
- договір поставки продукції №258(1)20УК/53-121-01-20-09468 від 10.06.2020, укладений між позивачем та філією ВП "Запорізька АЕС" АТ "НАЕК "Енергоатом", яка знаходиться на тимчасово окупованій території за адресою: місто Енергодар, вулиця Промислова, 133. А отже, доступ до первинної документації, у тому числі до Договору, доказів його виконання (в т. ч. проведення вхідного контролю продукції та оформлення його результатів), листування та інше на теперішній час тимчасово обмежений, оскільки всі вони знаходяться на промисловому майданчику тимчасово окупованої Запорізької АЕС в м. Енергодарі, Запорізької області;
- позивач на виконання умов договору здійснив поставку товару на суму 620 996,40 грн за видатковою накладною №32 від 26.11.2020, однак документального підтвердження щодо позитивних результатів проведення вхідного контролю продукції та самого оформленого ярлика на годну продукцію позивачем не надано; 
- відповідно до умов договору позивач мав право доступу та можливість отримати документальне підтвердження щодо результатів проведення вхідного контролю продукції та оформленого ярлика на годну (придатну) продукцію. Зазначені обставини спростовують твердження позивача про сам факт виникнення заборгованості та нівелюють позицію позивача щодо визначення дати початку перебігу строку сплати за продукцію та фактичного спливу цього строку; 
- у відповідача не має можливості надати до суду копію ярлика на годну (придатну) продукцію за договором та інформацію щодо оформлення/або не оформлення зазначеного ярлика. Таким чином, твердження позивача щодо позитивних результатів проведення вхідного контролю поставленої за договором продукції та що кінцевий строк оплати за продукцію наступив 12.04.2021, оскільки ярлик на годну продукцію був підписаний 14.12.2020, є безпідставними, необґрунтованими та документально не підтвердженими; 
- враховуючи умови договору щодо строку оплати, відсутність ярлика на готову продукцію, нарахування 3% річних та інфляційних витрат за період з 13.04.2021 по 08.04.2026 безпідставне, оскільки вказані дні не є днями прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати вартості товару; 
- строк позовної давності щодо стягнення вартості товару за договором в розмірі 620 996,40 грн та річних і інфляційних витрат, нарахованих на цю суму, сплив 12.04.2024, що є підставою для застосування строків позовної давності; 
- неможливість відповідача сплатити кошти за спірним договором на теперішній час викликана об`єктивними негативними чинниками, що, по-перше, не залежать від його волі, по-друге, доводить відсутність вини в діях відповідача. 
Також у відзиві відповідач просив зменшити заявлений розмір витрат правничої допомоги, у разі задоволення позовної заяви позивача, до мінімально можливого розміру.
У запереченнях на відповідь на відзив відповідач просив зменшити заявлений розмір 3% та інфляційних втрат до мінімально можливого розміру.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
24.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "САВВАТ" (далі – постачальник) та Державним підприємством " Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу " Запорізька АЕС " (правонаступник – Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" АТ "НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ") (далі – покупець) укладено договір поставки продукції № 258(1)20УК/53-121-01-20-09468.
Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і сплатити продукцію за кодом ДК 021:2015 31680000-6 "Електричне приладдя та супутні товари до електричного обладнання " (щитове устаткування), перелік якої наведено в п. 1.1 договору.
Строк поставки продукції: жовтень – листопад 2020.
У п. 1.3 договору сторони погодили, що покупець має право зменшити обсяг закупівлі, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу своїх видатків.
26.06.2020 на підставі п. 1.3 договору сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до якої виклали п. 1.1 та 3.1 в новій редакції.
Згідно з п. 2.6 договору продукція, що поставляється, не призначена для використання на системах, важливих для безпеки АЕС (що впливають на роботу АЕС) та класифікується по НП 306.2.141-2008-4Н.
Відповідно до п. 3.1 договору (в редакції додаткової угоди № 1) сума договору складає 517497,00 грн, крім того ПДВ 20% - 103499,40 грн, разом 620996,40 грн.
У п. 3.2 договору сторони погодили, що розрахунок за продукцію, поставлену згідно з п. 1.1 договору, здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 120-ти календарних днів з дати оформлення ярлика на годну продукцію. 
Оплата покупцем частини вартості продукції в розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку (п. 3.3 договору).
Згідно з п. 6.1 договору приймання продукції за якістю і кількістю здійснюється покупцем відповідно до вимог СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю контролю продукції для АЕС".
У п. 12.1 договору сторони погодили, що договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом року з моменту його підписання.
Згідно із видатковою накладною № 32 від 26.11.2020 позивач здійснив поставку продукції відповідачу на суму 620996,40 грн, яку прийнято представником відповідача на підставі довіреності №3/246 від 27.11.2020 без зауважень.
У матеріалах справи відсутній ярлик на готову продукцію.
Відповідач оплату поставленої продукції не здійснив.
У відповіді від 18.03.2022 на претензію відповідач зазначав, що товар буде оплачений після розподілу ДП НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ" коштів.
У листі від 31.12.2025 відповідач повідомляв, що докладає зусиль для вирішення питання про погашення заборгованості, однак оплату не здійснив.
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині здійснення своєчасної оплати поставленої за договором продукції, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 620996,40 грн, а також нарахованих згідно із ст.625 ЦК України 3% річних у сумі 92945,30 грн та інфляційних втрат у сумі 453053,33 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Суд встановив, що на виконання умов договору позивачем було здійснено поставку продукції на загальну суму 620996,40 грн, що підтверджується підписаною представниками сторін видатковою накладною № 32 від 26.11.2020, довіреністю №3/246 від 27.11.2020.
Видаткова накладна підписана відповідачем без заперечень та зауважень.
Підписання відповідачем видаткової накладної, яка у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинним документом та фіксує факт здійснення господарської операції, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриману продукцію.
Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).
Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими ч.1 ст.692 ЦК України.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У п. 3.2 договору сторони погодили, що розрахунок за продукцію, поставлену згідно з п. 1.1 договору, здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 120-ти календарних днів з дати оформлення ярлика на годну продукцію. 
Як встановив суд вище, матеріали справи не містять ярлика на годну продукцію. При цьому, позивач зазначив, що за усною інформацією відповідача, ярлик на годну продукцію був підписаний 14.12.2020.
На виконання ухвали суду про витребування ярлика на готову продукцію відповідач повідомив про неможливість її виконання, оскільки місто Енергодар та Запорізька АЕС були захоплені військовими силами РФ, а отже, доступ до первинної документації, у тому числі до договору, доказів його виконання (в т. ч. ярлика на придатну продукцію за договором) на теперішній час тимчасово обмежений.
Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар (частина перша статті 664 ЦК України).
Суд зазначає, що відсутність ярлика на готову продукцію не нівелює факту поставки товару та не звільняє від обов`язку її оплати. 
Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем прийнятого товару чи заявлення претензій щодо кількості та якості товару.
Отже, відсутність у матеріалах справи ярлика на годну продукцію не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку оплатити фактично отриманий товар.
Щодо настання строку виконання відповідачем зобов`язання, враховуючи відсутність ярлика на готову продукцію, то суд зазначає таке.
Згідно з п. 6.1 договору приймання продукції за якістю і кількістю здійснюється покупцем відповідно до вимог СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС" (далі - СОУ НАЕК 038:2017).
Згідно з п. 5.2 СОУ НАЕК 038:2017 вхідному контролю підлягає вся продукція, що закуповується для використання у ВП АЕС, в тому числі хімічна продукція для АЕС, вимоги до якої регламентовані СОУ НАЕК 041.
Відповідно до п. 7.1.2 СОУ НАЕК 038:2017 вхідний контроль включає:
- підготовчий етап - ВК-П;
- перший етап - ВК-1;
- другий етап - ВК-2;
- контроль продукції перед видачею у виробництво - ВК-3.
Етап ВК-1 - є видом контролю, що проводиться для всієї продукції, яка надходить для використання у ВП АЕС (п. 7.3.1 СОУ НАЕК 038:2017).
Робота комісії з проведення ВК-1 повинна бути завершена:- для продукції СВБ протягом 10 робочих днів з дати реєстрації заявки;- для продукції, що не належить до СВБ протягом 10 робочих днів з дати надходження продукції на склади ВП СГ (п. 7.3.13 СОУ НАЕК 038:2017).
Згідно з п. 7.5.1 СОУ НАЕК 038:2017 вхідний контроль ВК-2 розпочинається тільки після усунення всіх невідповідностей і отримання позитивних результатів ВК-1, та завершується не пізніше ніж за 20 робочих днів з моменту завершення ВК-1, якщо інші конкретні строюй не обумовлені в оформленій претензії до якості продукції чи в договорі (контракті) поставки.
На підставі Акту ВК-2 представник ВВК (СВК) ДОВК оформляє та передає зберігачу "Ярлик на придатну продукцію для СВБ" за формою, наведеною у додатку Ж. Разом із "Ярликом на придатну продукцію для СВБ" зберігачу передається "Справа продукції" до якої додаються оригінали документів і матеріалів оформлених під час проведення вхідного контролю. Для продукції з ознакою "ДК" "Ярлик на придатну продукцію" складає представник замовника і передає його зберігачу в установленому у ВПАЕС виробничими документами порядку (п. 7.5.12 СОУ НАЕК 038:2017).
Враховуючи вищевикладені положення СОУ НАЕК 038:2017, з огляду на те, що у листах від 18.03.2022, 31.12.2025 відповідач не заперечував факту поставки товару та гарантував його оплату, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в своїй сукупності більш вірогідно свідчать, що продукція позивача пройшла вхідний контроль та, відповідно, ярлик на придатну продукцію мав бути оформлений не пізніше ніж 13.01.2021 (враховуючи строки, встановлені в п 7.3.13, 7.5.1 СОУ НАЕК 038:2017 та робочі дні у грудні 2020- січні 2021).
При цьому, суд враховує, що матеріали справи не містять жодних доказів звернення відповідача до позивача щодо недопоставки товару чи поставки товару неналежної якості.
Оскільки ярлик на придатну продукцію мав бути складений не пізніше ніж 13.01.2021, то згідно з п. 3.2 договору останнім днем оплати покупцем поставленого продукції є 13.05.2021.
Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Всупереч умовам договору відповідач оплату товару не здійснив.
Ураховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу за поставлений товар в сумі 620996,40 грн.
Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
На підставі ст. 625 ЦК України позивачем нараховані 3% річних у сумі 92945,30 грн та інфляційні втрати у сумі 453053,33 грн. Нарахування здійснені за період з 13.04.2021 по 08.04.2026.
Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що позивач помилково визначив початок прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки матеріали справи не містять доказів оформлення ярлика на готову продукцію 14.12.2020. 
Як встановив суд вище, останнім днем оплати покупцем поставленого товару є 13.05.2021, відповідно відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання з 14.05.2021.
За перерахунком суду, здійсненим за період з 14.05.2021 по 08.04.2026 на суму 620996,40 грн, розмір 3% річних становить 91363,03 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, суд встановив, що сума інфляційних втрат є більшою, ніж заявлено позивачем до стягнення, проте, оскільки суд згідно із ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, то позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат суд задовольняє в межах заявлених вимог, а саме у сумі 453053,33 грн.
У відзиві відповідач просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.
Згідно зі ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За змістом ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).
Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Загальний строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення основного боргу, відсотків річних та інфляційних збитків починає свій перебіг з 14.05.2021 та закінчується 14.05.2024.
Проте, відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", на території України запроваджено карантин на період з 12 березня 2020 року. У подальшому строк карантину неодноразово продовжувався і діяв до 30.06.2023.
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Одночасно, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" № 2120-IX від 15.03.2022 Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 19 такого змісту: "у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.".
Законом України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" № 3450-IX від 08.11.2023 п.19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України викладено в такій редакції: "у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".
Відповідно до Закону України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) виключено. Закон набрав чинності 04.09.2025.
Отже, строк позовної давності щодо вимог про стягнення основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат почав свій перебіг 04.09.2025 та станом на дату звернення позивача до суду із даним позовом (10.04.2026) не сплив, тому Товариством з обмеженою відповідальністю "САВВАТ" не було пропущено строку позовної давності. Відтак, заява відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача задоволенню не підлягає.
Щодо клопотання відповідача про зменшення заявленого розміру 3% та інфляційних втрат до мінімально можливого, то суд зазначає таке.
Так, у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зробила загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, тоді як підстави для такого зменшення процентів річних суд повинен установлювати в кожному конкретному випадку. Адже законодавство не містить переліку підстав для зменшення процентів річних. Такими підставами можуть бути, зокрема, дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу, а також інші підстави, підтверджені конкретними обставинами справи. Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи, має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних. При вирішенні питання про зменшення процентів річних суд має враховувати принципи розумності, справедливості, пропорційності та дотримуватись балансу між інтересами боржника і кредитора.
Натомість, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 конкретизовано правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (щодо застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України), та зазначено, що 3 % річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання, і він не підлягає зменшенню судом, а компенсація кредитору інфляційних втрат є мінімальною гарантією захисту його інтересів, яка забезпечує збереження цінності грошових коштів протягом прострочення оплати боржником відповідних товарів, робіт чи послуг, вони не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, а входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу, а тому також не можуть бути зменшені.
Суди під час вирішення спорів мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду (постанови від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, від 10.11.2021 у справі №825/997/17, від 08.08.2023 у справі №910/8115/19 (910/13492/21), від 04.10.2023 у справі №906/1026/22).
Заявлений до стягнення у цій справі розмір процентів річних становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних, передбачений частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Тому, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, заявлені позивачем до стягнення як 3% річних так і інфляційні втрати не підлягали зменшенню судом.
Щодо тверджень відповідача про те, що неможливість відповідача сплатити кошти за спірним договором на теперішній час викликана об`єктивними негативними чинниками, що, по-перше, не залежать від його волі, по-друге, доводить відсутність вини в діях відповідача, то суд зазначає, що обов`язок відповідача з оплати постановленого товару настав ще 13.05.2021, тобто до введення воєнного стану та окупації м. Енергодар.
Позивач просив нараховувати 3% річних до моменту фактичного виконання рішення суду, відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України. 
Суд зазначає, що вказане не є самостійною вимогою, а є клопотанням в порядку ч.10 ст.238 Господарського процесуального кодексу України.
Так, згідно приписів ч.10 ст.238 Господарського процесуального кодексу України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Тобто вимога про зазначення в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення не є самостійною позовною вимогою, яка повинна оплачуватись судовим збором в розумінні норм Господарського процесуального кодексу України, оскільки вказана вимога заявляється безпосередньо не до відповідача у справі, а є за своєю правовою природою клопотанням позивача заявленими до суду про використання останнім передбаченого ч.10 ст.238 Господарського процесуального кодексу України відповідного права.
Таким чином, зазначаючи в тексті судового рішення про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, суд лише використовує своє право на вчинення дій встановлене ч.10 ст.238 Господарського процесуального кодексу України.
При цьому таким правом суд може скористатись самостійно, без відповідного клопотання сторони.
Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.
Суд зазначає, що застосування ч.10 ст.238 Господарського процесуального кодексу України сприятиме швидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач позбавиться необхідності ще раз звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.
Згідно з частинами 11, 12 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе зазначити у резолютивній частині рішення про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, 3 % річних на залишок основного боргу, починаючи з 09.04.2026 до моменту повної оплати боргу, з урахуванням приписів законодавства України.
Нарахування 3% річних має здійснюватися за наступною формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С - несплачена сума основного боргу (станом на час ухвалення рішення суду 620996,40 грн); Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.
При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу, 3 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, за визначеною вище формулою.

ВИСНОВКИ СУДУ
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних Товариства з обмеженою відповідальністю "САВВАТ" до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ", а саме в частині стягнення 620996,40 грн основного боргу, 453053,33 грн інфляційних втрат та 91363,03 грн 3% річних.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
За приписами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд.3, ідентифікаційний код 24584661) в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (71503, Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Промислова, буд.133, ідентифікаційний код 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "САВВАТ" (03048, м. Київ, вул. Пулюя Івана, буд.5, ідентифікаційний код 43326682) 620996,40 грн основного боргу, 453053,33 грн інфляційних втрат, 91363,03 грн 3% річних та 13984,95 грн судового збору.
Органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2026 у справі №910/4129/26, здійснювати нарахування 3% річних на суму боргу 620996,40 грн, починаючи з 09.04.2026 до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу. Розрахунок 3% річних здійснювати за формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С - несплачена сума основного боргу (станом на час ухвалення рішення суду – 620996,40 грн); Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено: 14.07.2026.

Суддя С.О. Турчин