Справа № 303/9401/25
Провадження № 2/303/3658/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2026 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Торинець Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Великолучківської сільської ради, Виконавчий комітет Великолучківської сільської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визначення способу участі батька у вихованні дитини та її утриманні,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визначення способу участі батька у вихованні дитини та її утриманні, вказуючи, що він та відповідачка перебували в шлюбі до 17.06.2022. У них в шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_3 . До розірвання шлюбу він з відповідачкою проживали окремо і остання ІНФОРМАЦІЯ_3 народила від ОСОБА_4 сина - ОСОБА_5 . Їхній син ОСОБА_6 проживає разом з ним, він самостійно його виховує та утримує, так як до розірвання шлюбу відповідачка з ними не проживала, а після розірвання шлюбу разом з новою сім`єю виїхала проживати за кордон. Відповідачка в Україну не приїжджає та не бере участі у вихованні їхнього сина та не цікавиться ним. Він проживає разом з сином, який має окрему кімнату, особисті речі та інше, успішно навчається в десятому класі Великолучківської ЗОШ І-ІІІ ступенів. Син усвідомлює, що мати фактично покинула його, а батько здійснює фактичне самостійного виховання та утримання, тому не має бажання виїхати за кордон та проживати разом з мамою. Після закінчення школи син бажає продовжити навчання у вищому навчальному закладі на території України. Син є неповнолітнім і його дієздатність обмежена, тому на вчинення ним певних правочинів, підписання офіційних документів необхідна згода батьків. У зв`язку з викладеним виникла нагальна необхідність юридично встановити спосіб його самостійної участі у вихованні та утриманні дитини без участі матері. Просив визначити спосіб його самостійної участі у вихованні та утриманні неповнолітнього сина, шляхом передачі йому - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 па виховання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановлення самостійного, без згоди матері, виховання та утримання ним - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.12.2025 відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи Виконавчий комітет Великолучківської сільської ради.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 09.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті, залучено до участі у справі в якості третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Представник Служби у справах дітей Великолучківської сільської ради та Виконавчого комітету Великолучківської сільської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи в його відсутності.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_5 у письмових поясненнях зазначив, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що неповнолітній син проживає разом з ним, знаходиться на його утриманні і вихованні. Водночас в силу ст.141 СК України проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Заявник не надав суду доказів того, що в питанні виховання чи утримання неповнолітньої дитини матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав. Надані суду докази лише свідчать про факт проживання сина разом з батьком, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факту ухилення матері від участі у вихованні та утриманні дитини. Жодних доказів того, що будь-яка особа порушує, не визнає чи оспорює права заявника, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання, а також документів, які б підтверджували існування складнощів в отриманні соціальних пільг та гарантій заявником суду не надано, як і не надано доказів відповідної відмови компетентних органів у вирішенні зазначених ним у позові питань за відсутності судового рішення. Факт самостійного виховання заявником дитини може бути підставою (обставиною), яка підлягає доведенню під час розгляду судової справи про захист конкретних прав чи свобод позивача і не потребує додаткового попереднього його встановлення судом. Окреме проживання батьків та встановлення місця проживання дитини із заявником, що включає в себе обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини. Встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено в заяві та від встановлення судом таких фактів не залежить виникнення, зміна особистих прав заявника як батька, про які він зазначив у заяві. У частині четвертій ст.15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст.164 СК України). За таких обставин, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Доведення факту одноосібного виховання та утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. У матеріалах справи відсутні докази існування або настання обставин, в силу яких батьківська правосуб`єктність матері дитини обмежена або припинилася, а тому відсутні правові підстави для задоволення вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини ОСОБА_1 неповнолітнього сина ОСОБА_3 . У позовній заяві не зазначено порушені або оспорювані права/інтереси позивача, для захисту яких він звернувся до суду, а викладена лише вимога про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. Водночас позивачем не викладено жодну вимогу про вирішення сімейного спору, пов`язаного з вихованням та утриманням неповнолітнього сина ОСОБА_3 . У даній справі саме по собі встановлення судом факту самостійного виховання та утримання дитини батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаного факту не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього, крім отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Натомість навпаки, найвищим інтересам малолітньої дитини відповідає спільна опіка (виховання та утримання) батьками, оскільки у матеріалах справи відсутні докази протипоказань для такого. Обставин невідповідності моральним засадам суспільства не встановлено. З огляду на зазначене, у даній справі відсутній предмет спору, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог. У судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. 
З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.
Із копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 07.12.2009 встановлено, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того, із копії свідоцтва про народження від 22.06.2019 встановлено у відповідачки та ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_6 народився син - ОСОБА_5 . 
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.05.2022 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 15 листопада 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 580.
З копії витягу з реєстру територіальної громади від 15.01.2025 встановлено, що місце проживання ОСОБА_3 , 30.11.2009 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Виконавчого комітету Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 24.11.2023 №202 визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії довідки від 03.06.2025 №145 Великолучківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 дійсно сам виховує й утримує сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учня 10 класу Великолучківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Великолучківської сільської ради. Учень має навчальні досягнення достатнього рівня, сумлінно виконує вказівки вчителів, готується до уроків. Йому створенні належні умови для навчання і розвитку. Батько цікавиться шкільним життям ОСОБА_6 , спілкується з учителями, відвідує батьківські збори.
Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, про наявність незнятої чи непогашеної судимості та про розшук щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 – відсутні.
Позивачем надано суду копію підтвердження про надання/продовження толерованого проживання на території Словацької республіки терміном з 08.08.2023 до 04.03.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а проживає за адресою: Братислава ІІІ, Брастислава-Вайнори, Словацька республіка з перекладом на українську мову, але така не має доказової сили, оскільки її переклад не відповідає вимогам ст. 79 ЗУ «Про нотаріат».
Також наданий суду акт обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_1 суд не може прийняти до уваги, оскільки в ньому не відображено дату його складання, а відповідно суд позбавлений можливості встановити до якого саме терміну відносяться відображені в ньому обставини. 
Статтею 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
У ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Статтею 150 СК України передбачено, що кожен із батьків зобов`язаний виховувати дитину.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Частиною другою ст. 159 СК України передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.
Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є:
1) встановлення правовідношення;
2) примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку;
3) припинення правовідношення, а також визнання його недійсним, скасування;
4) припинення дій, які порушують сімейні права;
5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права;
6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором;
7) зміна правовідношення;
8) визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
У відповідності до ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
Частина 2 ст. 13 ЦК України передбачає, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Судом встановлено, що звертаючись з позовом до суду позивач просив визначити спосіб його самостійної участі у вихованні та утриманні неповнолітнього сина, але суд вважає, що такий спосіб захисту цивільного права суперечить вимогам діючого законодавства та, у випадку задоволення позову, призведе до порушення прав дитини та відповідачки виходячи з наступного. 
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
У ч. 4 ст. 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
У СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена ч. 1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Частиною першою ст. 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Крім того, ч. 1 ст. 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину можливе у випадках, передбачених СК України, але позивачем не зазначено та не надано суду доказів звільнення відповідачки від обов`язку утримувати дитину.
Викладене свідчить про те, що виховання та утримання дитини є обов`язком кожного із батьків. Водночас позивачем не надано суду доказів, які підтверджують припинення у відповідачки цих обов`язків в силу закону або рішення суду.
За таких обставин вимоги позивача про визначення запропонованих ним способів його участі у самостійному вихованні та утриманні дитини суперечить діючому законодавству і призведе до порушень прав відповідачки та дитини, що відповідно до положень ч. 3 ст. 16 та ч. 2 ст. 13 ЦК України є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
Також слід зазначити що запропоновані позивачем способи виховання та утримання дитини у вигляді передачі дитини на виховання позивача та встановлення самостійного, без згоди матері виховання та утримання дитини за своєю суттю неможливо віднести до таких, оскільки вони не визначають конкретних способів участі позивача у вихованні та утриманні дитини з метою усунення перешкод, які створює відповідачка, а фактично визначають обмеження прав відповідачки на виконання батьківських обов`язків. 
Крім того, звертаючись з позовом до суду позивачем не викладено конкретно які саме перешкоди у вихованні та утриманні дитини чинить йому відповідачка, а також всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надано докази наявності між позивачем та відповідачкою спору щодо участі позивача у вихованні та утриманні дитини.
Стаття 19 СК України передбачає, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 
З висновку Виконавчого комітету Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області №126/02-20 від 10.02.2026 вбачається, що здійснюючи обстеження умов проживання батька було виявлено, що неповнолітній ОСОБА_8 постійно проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Умови проживання відмінні. Дитина забезпечена всім необхідним для розвитку та проживання. Членами комісії проведено бесіду з неповнолітнім ОСОБА_6 щодо повного обсягу участі батьків у його житті. Дитина повідомила, що батько у повній мірі забезпечує його всім необхідним для розвитку та проживання. Мати з його слів знаходиться за кордоном тривалий час, що також підтверджується матеріалами справи. Зв`язок з матір`ю та участь її у вихованні та житті визначити не вдалося. Зі слів тітки ОСОБА_9 , дізналися, що ОСОБА_2 дійсно проживає за кордоном. Відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, якщо між батьками виник спір щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, І матеріально забезпечувати та утримувати її та статей 157,159 Сімейного кодексу України, враховуючи, що на момент розгляду справи, неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виповнилося 16 років, та користуючись Сімейним Кодексом України статтею 160 частиною 3, згідно якої якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Тому орган опіки та піклування Великолучківської сільської ради вважає недоцільним визначення способу участі батька у вихованні дитини та її утримання і вирішення даного питання залишили на розгляд суду.
Суд не може погодитися із зазначеним висновком органу опіки та піклування та взяти його до уваги при вирішенні спору, оскільки в ньому наведено мотиви з приводу розв`язання спору щодо визначення місця проживання дитини, але такі вимоги позивачем не заявлялися. Водночас висновок не містить належного обґрунтування щодо вирішення спору про визначення способу самостійної участі батька у вихованні та утриманні дитини, про що заявлено позов.
Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
У висновку щодо розв`язання спору від 10.02.2026 та в листі від 24.06.2026 Виконавчий комітет Великолучківської сільської ради повідомив суд, що під час співбесіди дитина висловила свою думку з приводу спору. Так, ОСОБА_3 повідомив, що батько в повній мірі забезпечує його всім необхідним для розвитку та проживання, а також висловив своє бажання проживання разом з батьком.
Зазначену думку дитини суду бере до уваги при вирішенні спору між батьками.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Керуючись ст. 81, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. 51 Конституції України, ст. 8, 15, 18, 19, 121, 141, 150, 152, 155, 157, 164, 171, 180 СК України, ст. 13, 16 ЦК України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), треті особи Служба у справах дітей Великолучківської сільської ради, Виконавчий комітет Великолучківської сільської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визначення способу участі батька у вихованні дитини та її утриманні - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя