ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4633/26 Справа № 190/1310/25 | | Головуючий у першій інстанції: Фирса Ю. В. Суддя-доповідач:  Красвітна  Т. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого -    Красвітної Т.П., 
суддів:     Агєєва О.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря   Марченко С.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Фирси Ю.В. від 01 жовтня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,- 

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року  ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 01 січня 2024 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем «Geely CK», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух автодорогою М-30 сполученням «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка - Луганськ - Ізварине», зі сторони м.П`ятихатки в напрямку с. Касинівка Кам`янського району Дніпропетровської області, в районі е/о №0055, на заокругленні дороги за напрямком свого руху праворуч, втратив контроль над керуванням транспортного засобу, виїхав за межі проїзної частини дороги ліворуч, де здійснив наїзд на перешкоду у вигляді металевого відбійника (леєрна огорожа), внаслідок чого пасажир ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події. 21 лютого 2024 року складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, яке наразі розглядається в П`ятихатському районному суді Дніпропетровської області. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, позивач, як чоловік, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як син загиблої, зазнали моральної шкоди, оскільки втратили дружину та матір. Втрата дружини спричинила йому глибоку душевну рану, у зв`язку з трагічною смертю рідної людини порушено нормальний спосіб життя, постійні душевні страждання, почуття туги, зруйноване благополучне сімейне життя. Його син ОСОБА_5 став напівсиротою, в юному віці втратив матір, тому тяжкі наслідки супроводжуватимуть його протягом всього життя. Моральну шкоду оцінює 500000,0 грн з відрахуванням страхової виплати (471600,00 грн.), моральну шкоду свого малолітнього сина оцінює в розмірі 700000,0 грн з відрахуванням страхової виплати (671600,00 грн.). Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача моральну шкоду в розмірі 471600,00 грн. та на користь малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діє позивач, моральну шкоду в розмірі 671600,00 грн. 
Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 471600,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 , 23 січня 2016 року, в інтересах якого діє ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 671600,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 11432,00 грн. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та призначення справи в порядку загального позовного провадження. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що відповідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №12024040000000001 від 01.01.2024 року, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, а саме ОСОБА_1 водій протитанкового взводу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 01 січня 2024 року о 04 годині 25 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (виявлений етиловий спирт в крові 1,89 %), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи автомобілем «Geely CK», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини автодороги «М-30» сполученням «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка - Луганськ - Ізварине», що проходить по території Кам`янського району Дніпропетровської області, яка має по дві смуги для руху в кожному напрямку, з боку м.П`ятихатки в напрямку с. Касинівка Кам`янського району Дніпропетровської області, в темну пору доби, без наявного електроосвітлення дорожньої ділянки, по сухому, чистому, асфальтобетонному дорожньому покриттю, перевозив на передньому пасажирському сидінні в якості пасажира ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Водій ОСОБА_1 проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, які б змушували його порушувати вимоги Правил дорожнього руху України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян , будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змін, маючи змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем, не урахувавши дорожню обстановку, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу і безпечно керувати ним, внаслідок чого, в районі е/о №0055 по автодорозі «М-30», сполученням «Стрий -Тернопіль -Кропивницький -Знам`янка -Луганськ - Ізварине», що проходить по території Кам`янського району Дніпропетровської області, на заокругленні дороги праворуч за напрямком його руху, втратив контроль над керуванням транспортного засобу, виїхав за межі проїзної частини ліворуч, де здійснив наїзд на перешкоду у вигляді металевого відбійника (леєрна огорожа), внаслідок чого пасажир автомобіля «Geely CK», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула за місцем пригоди (а.с. 10-13).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 04.01.2024 (а.с. 14).
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого 12 червня 2000 року Зорянською сільською радою П`ятихатського району Дніпропетровської області, між позивачем та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб 12.06.2000 року, актовий запис №4 (а.с. 15); на час смерті останньої шлюб розірваний не був.
Батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 28.01.2016 (а.с. 16).
На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Geely CK», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», на підставі поліс №АР3952525 (а.с. 18). 
02.02.2024 року ОСОБА_8 , який діяв в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , звернувся до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою в розмірі по 28400,00 грн кожному (а.с.19-20). 
Відповідачем надано копію заяви потерпілого ОСОБА_3 (позивача) від 30.10.2024, адресованої місцевому суду, за змістом якої він отримав, у зв`язку з загибеллю його дружини, від відповідача в погашення матеріальної та моральної шкоди мотоцикл "МТ" та автомобіль "жигулі"; ніяких матеріальних та моральних претензій він до ОСОБА_9 не має (а.с. 63, 132). 
Відповідно до частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). 
Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. 
У даній справі моральну шкоду ОСОБА_3 та малолітньому ОСОБА_5 завдано внаслідок смерті ОСОБА_4 , яка настала в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу «Geely CK», яким керував ОСОБА_1 . Отже, така шкода заподіяна внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, у зв`язку з чим відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини особи, яка її завдала. 
За таких обставин цивільним законодавством на потерпілих не покладається обов`язок доведення вини ОСОБА_1 як необхідної умови відповідальності за заподіяну моральну шкоду. Водночас на потерпілу сторону покладається обов`язок доведення інших обставин, необхідних для виникнення деліктного зобов`язання, зокрема факту заподіяння шкоди, участі відповідача у події, причинного зв`язку між його діями та заподіяною шкодою, а також характеру і розміру моральної шкоди. 
Установленими у справі обставинами підтверджується, що 01 січня 2024 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Geely CK», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевозив як пасажира ОСОБА_4 та, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, втратив контроль над керуванням транспортним засобом, виїхав за межі проїзної частини, де допустив наїзд на металевий відбійник, унаслідок чого ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці пригоди. Вказані обставини підтверджуються, зокрема, відомостями обвинувального акта у кримінальному провадженні № 12024040000000001 від 01 січня 2024 року.
Таким чином, між діями ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом, дорожньо-транспортною пригодою та смертю ОСОБА_4 наявний прямий причинний зв`язок. Саме внаслідок цієї події ОСОБА_3 втратив дружину, а малолітній ОСОБА_5 - матір, що спричинило кожному з них моральні та душевні страждання, які відповідно до статей 23, 1167, 1168 ЦК України підлягають відшкодуванню.
При цьому вирішення питання про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення не є необхідною умовою для покладення на нього цивільно-правового обов`язку з відшкодування моральної шкоди, оскільки у даному випадку такий обов`язок виникає незалежно від вини заподіювача шкоди в силу частини другої статті 1167 ЦК України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. 
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. 
У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року №1961-IV (тут і надалі, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (п.23.1 ст.23 Закону №1961-ІV). 
Згідно з п. 27.3 ст. 27 Закону №1961-ІV страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. 
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_3 та малолітньому ОСОБА_5 , колегія суддів бере до уваги визначений позивачем розмір такої шкоди - 500000,00 грн на користь ОСОБА_3 та 700000,00 грн на користь малолітнього ОСОБА_5 .
При цьому колегія суддів враховує характер та глибину душевних страждань кожного з потерпілих, спричинених загибеллю ОСОБА_4 , яка є дружиною ОСОБА_3 та матір`ю малолітнього ОСОБА_5 .
Так, ОСОБА_3 внаслідок смерті дружини втратив близьку та рідну йому людину, з якою перебував у зареєстрованому шлюбі з 12 червня 2000 року. Загибель дружини безпосередньо позначилася на його особистому та сімейному житті, призвела до порушення звичного способу життя, втрати сімейного благополуччя, необхідності самостійно долати наслідки трагічної втрати та пов`язаних із цим душевних страждань. Вказані обставини свідчать про істотність та тривалість моральних переживань ОСОБА_3 .
Щодо малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів враховує його вік на момент загибелі матері та особливий характер наслідків такої втрати. Дитина втратила матір, яка є джерелом материнського піклування, виховання, турботи та утримання. З огляду на малолітній вік ОСОБА_5 на момент смерті ОСОБА_4 , наслідки цієї втрати мають особливо тяжкий та тривалий характер, оскільки він позбавлений можливості отримувати материнську турботу та виховання протягом подальшого життя. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
При визначенні остаточного розміру відшкодування колегія суддів також враховує встановлений законом обов`язок страховика щодо відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілої особи.
Як установлено судом, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі полісу № АР3952525. 02 лютого 2024 року в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до страхової компанії було подано заяву про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою, у розмірі по 28400,00 грн кожному.
Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, та виплачується рівними частинами.
На час дорожньо-транспортної пригоди мінімальна заробітна плата становила 7100,00 грн. Отже, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, пов`язаної зі смертю ОСОБА_4 , становить: 7100,00 грн ? 12 = 85200,00 грн. 
Як зазначає ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу, вказана сума підлягає розподілу між чоловіком та двома дітьми загиблої, тобто по: 85200,00 грн ? 3 = 28400,00 грн.
Таким чином, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню безпосередньо з ОСОБА_1 , колегія суддів виходить із того, що частина завданої ОСОБА_3 та малолітньому ОСОБА_5 моральної шкоди підлягає відшкодуванню страховиком у межах установленого законом страхового відшкодування. 
Враховуючи наведене, колегія суддів виходить із визначеного позивачем розміру моральної шкоди у 500000,00 грн, завданої ОСОБА_3 , та 700000,00 грн, завданої малолітньому ОСОБА_5 , та зменшує ці суми на розмір страхового відшкодування, яке підлягає виплаті страховиком, - по 28400,00 грн кожному. Відтак після врахування обов`язку страховика сума моральної шкоди становить 471600,00 грн щодо ОСОБА_3 та 671600,00 грн щодо малолітнього ОСОБА_5 .
Разом з тим, визначаючи остаточний розмір моральної шкоди, колегія враховує також добросовісну поведінку ОСОБА_1 після заподіяння шкоди та здійснене ним часткове відшкодування моральної шкоди.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 у заяві від 30 жовтня 2024 року зазначав про отримання від ОСОБА_1 у рахунок погашення матеріальної та моральної шкоди, завданої у зв`язку із загибеллю його дружини, двох транспортних засобів - мотоцикла «МТ» та автомобіля «жигулі», а також про відсутність до ОСОБА_1 матеріальних та моральних претензій. 
Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не залишився осторонь наслідків заподіяної ним шкоди та вжив заходів для її часткового відшкодування, передавши потерпілій стороні у власність два транспортні засоби. Така поведінка відповідача, на думку колегії суддів, підлягає врахуванню при визначенні остаточного розміру грошового відшкодування моральної шкоди поряд з іншими обставинами справи, вимогами розумності та справедливості.
З урахуванням добросовісної поведінки ОСОБА_1 та фактичного часткового відшкодування ним завданої моральної шкоди шляхом передачі ОСОБА_3 , який також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , двох транспортних засобів - мотоцикла «МТ» та автомобіля «жигулі», колегія суддів вважає справедливим додатково врахувати здійснене відповідачем відшкодування при визначенні остаточного розміру грошової компенсації. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; враховуючи характер та глибину моральних страждань потерпілих, наслідки загибелі ОСОБА_4 для її чоловіка та малолітнього сина, наявність обов`язку страховика щодо часткового відшкодування моральної шкоди, а також фактичне часткове відшкодування шкоди ОСОБА_1 , його добросовісну поведінку щодо відшкодування шкоди, - суд вважає необхідним та таким, що відповідає вимогам розумності і справедливості, визначити остаточний розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 , у сумі 400000,00 грн на користь ОСОБА_3 та 600000,00 грн на користь малолітнього ОСОБА_5 . 
Саме такий розмір відшкодування, на переконання колегії суддів, забезпечує необхідний баланс між характером і тяжкістю заподіяної моральної шкоди, правом потерпілих на її повне та справедливе відшкодування, обов`язком страховика щодо виплати передбаченого законом страхового відшкодування та фактичним частковим відшкодуванням шкоди, здійсненим ОСОБА_1 . 
Колегія суддів враховує, що на час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 перебував під вартою та був, у даному випадку, об`єктивно обмежений у можливості брати участь у судовому засіданні, навести свої пояснення та заперечення проти позову, а також надати суду відповідні докази. Відповідач у засіданні 01.10.2025 року участі не брав з обставин, які не залежали від нього.
Так, згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_5 від 06.11.2025 (а.с. 133), 01.10.2025 року з П"ятихатського районного суду Дніпропетровської області запрошення через електронний суд на приєднання ОСОБА_1 до судового засідання у цивільній справі не надходило; тому участь ОСОБА_1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції неможливо було організувати з технічних причин виключно з вини районного суду. Також у вказаному листі зазначено, що будь-які заяви від ОСОБА_1 про здійснення судового розгляду без його участі, для подальшого направлення до суду, адміністрація гауптвахти не отримувала.
Крім того, матеріали даної цивільної справи не містять протоколу судового засідання від 01.10.2025 року. Долучена до справи довідка суду про неявку учасників процесу не спростовує зміст вказаного вище листа, що відповідач не був присутнім у судовому засіданні 01.10.2025 у режимі відеоконференції через нездійснення районним судом запрошення у електронному суді на приєднання ОСОБА_1 . 
З огляду на викладене, колегія суддів при перевірці обґрунтованості рішення суду першої інстанції враховує надану ОСОБА_1 разом з апеляційною скаргою копію заяви ОСОБА_3 від 30 жовтня 2024 року, відповідно до якої останній зазначав про отримання від ОСОБА_1 у рахунок погашення матеріальної та моральної шкоди, завданої у зв`язку із загибеллю його дружини, транспортні засоби. Факт написання вказаної заяви та її зміст ОСОБА_3 будь-якими належними та допустимими доказами не спростовані. 
Водночас зазначення ОСОБА_3 у заяві від 30 жовтня 2024 року про відсутність у нього матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_1 не позбавляє його права на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів та не може розцінюватися як безумовна відмова від такого права. Зміст цієї заяви та фактичні обставини, за яких вона була складена, підлягають оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі, зокрема з урахуванням того, що ОСОБА_3 не спростував факту отримання від ОСОБА_1 двох транспортних засобів у рахунок відшкодування завданої шкоди; позивач не заперечував факту написання вказаної вище розписки. 
На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;
2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;
3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;
4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;
5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;
6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;
7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;
8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.
Положеннями статті 374 ЦПК України не передбачено можливість скасування апеляційним судом рішення місцевого суду та призначення справи до розгляду, тому вимоги апеляційної скарги в цій частині є безпідставними. 
За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору, з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10000,00 грн (1000000,00 грн / 100). 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково. 
Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позовні вимоги  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП невідомий) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП - НОМЕР_6 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 400000 (чотириста тисяч) грн 00 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП невідомий) на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП - НОМЕР_6 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 600000 (шістсот тисяч) грн 00 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП невідомий) в дохід держави судовий збір у розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 
Повний текст постанови складено 17 серпня 2026 року. 

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді О.В. Агєєв

Л.П. Никифоряк